ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3407/23 Справа № 198/324/22 Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І.О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією в складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

при секретарі судового засідання Піменової М.В.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022року (головуючий у 1 інстанції Гайдар І.О.),

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2022року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами про позбавлення батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обґрунтовував тим, що починаючи з 02 серпня 2022року відповідач покинула дитину з батьком та з цього часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки зовсім не приймає участі у вихованні дитини та не забезпечує розвитку дитини, так як має заборгованість із сплати аліментів стягнутих за рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022року.

Також ОСОБА_1 в позовній заяві вказував на те, що він створив всі необхідні умови для нормального проживання дитини та спроможний забезпечити розвиток дитини.

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022року в задоволенні позову відмовлено.

Судом встановлено, що дитина понад п`ять місяців проживає з батьком.

Згідно висновків суду підтверджені обставини щодо існування заборгованості в ОСОБА_2 із сплати аліментів. Також в судовому засіданні суд дав правову оцінку висновку органу опіки та піклування, який вважав доцільним позбавити відповідачку батьківських прав та виходив з того, що такий висновок є передчасним та недостатньо обґрунтованим, оскільки здійснений на підставі разових відвідин місця проживання батька з сином.

Разом з тим, суд виходячи із наданих доказів зробив висновок про те, що батько не намагався з`ясувати місцезнаходження матері і не вживав заходів щоб її розшукати.

Та суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не підтверджено обставин з приводу того, що мати застосовувала по відношенню до дитини заходи фізичного та психічного впливу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу про скасування рішення суду та задоволення позову .

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що суд не врахував обставин які вказують на те, що відповідач зовсім не проявляє інтересу до дитини, за відсутності будь-яких перешкод навіть не спілкується з дитиною.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника також полягає в тому, що суд не врахував інтереси дитини, яка втратила емоційний зв`язок з мамою та психологічний стан дитини, та фактично діяла всупереч її інтересам і віддав перевагу правам матері перед якнайкращими інтересами дитини.

На час розгляду справи відзивів до суду не надходило.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності позивача, який звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без нього, також за відсутності представника третьої особи, який просив розглянути справу без нього та за відсутності відповідача, явка якої не є обов`язковою та яка повідомлена про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

20 жовтня 2020року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 /а.с.21/; ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі народився ОСОБА_3 , батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /копія свідоцтва про народження а.с.22/.

29 серпня 2022року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2022року і до досягнення дитиною повноліття до 31 січня 2039 /судовий наказ Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області а.с.20/.

Відповідно до довідки-розрахунку № 17-46/6429в від 24 жовтня 2022року станом на час видання довідки за ОСОБА_2 мається заборгованість по аліментах на сина ОСОБА_6 в загальному розмірі 8710,80грн /а.с.19/.

Згідно договору найму житла від 29 серпня 2022року ОСОБА_1 орендував будинок АДРЕСА_1 строком на п`ять років /а.с.14-17/.

Згідно Акту про встановлення факту проживання від 18 липня 2022року комісія в складі двох депутатів Юр`ївської селищної ради та трьох свідків засвідчили ту обставину, що ОСОБА_2 02 серпня 2022року покинула будинок АДРЕСА_1 та фактично з цього часу в ньому не проживає, дитину не відвідує та в будинку відсутні її речі /а.с.18/.

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради вирішено за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 . У висновку йдеться про те, що батько дитини характеризується позитивно, матеріально забезпечений, створив умови для проживання, виховання та розвитку дитини /а.с.7-9, 10, 11, 12, 13/.

В іншому Висновку затвердженому рішенням виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради йдеться про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.43-46/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції повно встановив обставини у справі та вірно застосував норми матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керуючись статтями 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, вважав, що хоч відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконувала своїх материнських обов`язків, проте позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері так і для дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, пунктом 2 якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом наведеної норми ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьків прав на виховання дитини, захист її інтересів та інших прав, які їм надані до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та вирішальним для результатів розгляду даної справи будуть обставини, що характеризують ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Встановлені в даній справі обставини вказують на те, що після розлучення батьків син залишився проживати з батьком, який саме виконував обов`язки по забезпеченню необхідного рівня життя дитини та останній не надав доказів, які би вказували на звернення з питань утримання дитини до матері, яка відповідає за сина за законом, та яка знехтувала потребами дитини.

Аргументи заявника щодо відсутності перешкод з її боку в спілкуванні з сином не спростовані жодним доказом, та навпаки ніщо не вказує на те, що мама виявляла інтерес до сина.

Однак позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях матері, чого в ході судового розгляду не підтверджено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Щодо обставин справи, також відсутні докази з приводу відсутності бажання у матері на спілкування з дитиною.

З огляду на зміст наведених норм апеляційний суд вважає, що наявність заборгованості по аліментах не має вирішального значення для вирішення цього спору та сама по собі часткова несплата аліментів не являється підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та не свідчить про свідоме ухилення матері від виконання материнських обов`язків по утриманню дитини.

Разом з тим, не є беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради в якому йдеться про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно положень частини 5, 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які мають стосунок до справи та суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Висновок наявний в справі не розкриває у повному обсязі, в чому саме проявляється негатив від збереження відповідачкою зв`язків із сім`єю, чи покращить умови для фізичного і духовного розвитку дитини. У ньому не наведено підстав та доводів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Також висновок не містить даних про проведену цим органом роботу по врегулюванню конфлікту, чи наявний контроль за виконанням відповідачем материнських обов`язків, та не містить відомостей щодо відсутності піклування матері про сина після вжитих заходів.

У той же час, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надавали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень. Сторони беззаперечно мали можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи та реалізувати належні їм процесуальні права.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2023року.

Судді: