справа № 940/1334/21 головуючий у суді І інстанції Косович Т.П.
провадження № 22-ц/824/1126/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Жванко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», поданою тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - Томчуком Святославом Анатолійовичем, на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» 238 130,52 гривень заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 01.11.2012 року по 09.04.2021 року працював лісником в державному підприємстві «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс». Відповідно до наказу № 31К від 09.04.2021 року його було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Станом на дату звільнення утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 238 130,52 гривень, що включає в себе і нараховану компенсацію за невикористану відпустку в сумі 33 232,70 гривень, яку відповідач всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України йому не виплатив. А тому він просить стягнути дану заборгованість в примусовому порядку, а також на підставі ст. 117 КЗпП України стягнути з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку задоволено.

Стягнуто з державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 , 238 130 (двісті тридцять вісім тисяч сто тридцять) гривень 52 копійки заборгованості по заробітній платі та 139 923 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 84 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок на рахунок UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення 139 923 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 84 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», через тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - Томчука Святослава Анатолійовича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення 139 923 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 84 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовну вимогу в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що апелянт був позбавлений можливості брати участь у справі та користуватись всіма процесуальними правами, передбаченими ЦПК України, оскільки суд першої інстанції надсилав всі процесуальні документи по суті справи на минулу адресу апелянта, яка не відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичну осіб та фізичних осіб-підприємців. Також вказував, що ДП СЛП «Київоблагроліс» не має на меті ухилитися від сплати заробітної плати позивачеві, а звертає увагу апеляційного суду на зазначену інформацію з метою висвітлення причини невиплати заробітної плати та її подальшого врахування під час підрахунку розміру середньомісячного заробітку, яке підлягає стягнення.

Наголошує, що під час підрахунку середнього заробітку, що підлягає стягненню, судом першої інстанції не було враховано, що суму середньоденного заробітку розраховано включаючи податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що значно зменшує стягнення. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в справі № 359/10023/16-ц.

Апелянт зазначає, що внаслідок ведення бойових дій підприємство суттєво втратило фінансову незалежність, відповідно не має змоги і на сьогодення виконати зобов`язання щодо сплати заборгованості по заробітній платі з незалежних від нього обставин. На думку апелянта, період розрахунку середнього заробітку мав розраховуватися та обмежуватися початком збройної агресії російської федерації, тобто 24 лютого 2022 року. Вважає, що до 24 лютого 2022 року період розрахунку середнього заробітку скорочується до 219 днів, а сума невиплаченого середнього заробітку до 75 476 грн. 16 коп. (219*344,64=75 476,16).

Також, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц, апелянт зазначав, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати, зокрема, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум та інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що з урахуванням обставин виникнення заборгованості, початком збройної агресії рф, наявністю помилок в рішенні, враховуючи принципи розумності та справедливості, в даному випадку справедливим рішенням суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку було б зменшення розміру відшкодування з 75 476, 16 грн. до 50 000,00 грн.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак, відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходив.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Докази належного повідомлення сторін містяться в матеріалах справи (а.с.162,163).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.11.2012 року по 09.04.2021 року працював лісником в державному підприємстві «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та відповідно до наказу № 31К від 09.04.2021 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1977 року (а.с. 5-6).

Проте при звільненні йому не було виплачено всіх сум, що належали йому від підприємства в день звільнення.

Так, із довідки ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 361 від 16.09.2021 року вбачається, що заборгованість підприємства по заробітній платі ОСОБА_1 становить 238 130,52 гривень, що включає в себе і нараховану компенсацію за невикористану відпустку в сумі 33 232,70 гривень ( а.с. 7).

Згідно копії довідки ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 423 від 21.10.2021 року, за останні два календарні місяці роботи ОСОБА_1 було нараховано 14 819,36 гривень заробітної плати, зокрема 9 589 гривень за лютий 2021 року та 5 230,36 гривень за березень 2021 року.

У лютому та березні 2021 року ОСОБА_1 відпрацював 43 робочих дні. Таким чином його середньоденна заробітна плата становила 344,64 гривні (14819,36/43).

З моменту звільнення на день винесення судового рішення, тобто з 09.04.2021 року 31.10.2022 року, минуло 406 робочих днів.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання ним належної йому до сплати заробітної плати.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 139 923,84 гривень (406 днів х 344,64 гривень (середньоденний заробіток)).

Колегія суддів в межах доводів апеляційної скарги оцінює висновки суду першої інстанції лише в частині задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Як встановлено судом, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено, у зв`язку з чим ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» має нести відповідальність, передбачену статтею 117 Кодексу, тобто виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день постановлення рішення у справі.

Поряд з цим, згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини четвертої статті 13 та статті 15 цього Закону, які втрачають чинність з моменту завершення відшкодування працівникам та роботодавцям грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України (прикінцеві положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

Апелянт вказував, що єдиною детермінантою фінансового забезпечення ДП «СЛП «Київоблагроліс» є заготівля та реалізація лісопродукції. Однак, землі лісового фонду підприємства у переважній більшості знаходяться в Іванківському районі Київської області на територіях де активно приводились військові дії. Наразі на цих територіях триває процедура розмінування, яка потребує значних затрат, зокрема часу. Без вказаних заходів ДП СЛП «Київоблагроліс» не може здійснювати послуги з лісозаготівлі та реалізації продукції.

Згідно змісту копії листа ДП «СЛП «Київоблагроліс» начальнику Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Бойку О.Л. від 06 липня 2022 року № 190 вбачається, що ДП «СЛП «Київоблагроліс» наголошувало на тому, що для продовження господарської діяльності підприємству в найкоротший термін потрібно затвердити матеріали лісовпорядкування. У разі призупинення функціонування підприємства в період воєнного стану з`явиться недоїмка по сплаті податків та зборів до бюджету, збільшиться заборгованість по заробітній платі, зупиняться виплати по господарським зобов`язанням (а.с. 128).

Окрім того, 15 листопада 2021 року наказом №749 Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2021 року за № 1644/37266, затверджено новий Порядок ведення лісовпорядкування згідно розділу 5 якого матеріали поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок є складовою документів і матеріалів, що складаються під час базового лісовпорядкування.

У січні 2022 року ДП «СЛП «Київоблагроліс» на погодження Київської обласної ради надіслано клопотання з відповідними змінами та доповненнями, щодо поділу на категорії захисності. Відповідне рішення мало бути прийнято на сесії обласної ради у лютому 2022 року. Втім враховуючи військовий стан, сесія обласної ради прийняла відповідне рішення лише 12 травня 2022 року.

Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України було погоджено проект наказу Держліагентства України «Про віднесення лісів Київської області до відповідних категорій» та клопотання щодо приведення існуючого поділу лісів у відповідності до Порядку поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок по ДП «СЛП «Київоблагроліс».

Затвердження матеріалів потребує проходження процедури оцінки впливу на довкілля, яку практично не можливо закінчити доки не буде здійснено обстеження та розмінування усіх без виключно ділянок, які належать підприємству. Без проходження відповідної процедури відповідно до відповіді від 11.07.2022 року № 04-38/594, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України не погодило матеріали лісовпорядкування до закінчення проходження процедури оцінки впливу на довкілля. (а.с.130).

Відповідно до положень статті 82 ЦПК України, зокрема, частини 3, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти не потребують доказування тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3946/16 та від 26.10.2021 у справі №922/3990/19).

Як вбачається з матеріалів справи, юридичною адресою Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» є Київська обл., Іванківський р-н, селище міського типу Іванків, вул. І.Проскури, 24.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Як суду, так і мешканцям України відомо, що російські сили здійснювали наступ на м.Київ з північно-західного напрямку, з боку Чорнобильської зони відчуження та Білорусі.

Десантно-штурмові війська Збройних Сил України вели бойові дії в районах населених пунктів Димер та Іванків, куди просунулась велика кількість броньованої техніки противника.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Іванківська селищна територіальна громада Вишгородського району Київської області була тимчасово окупованою російською федерацією територією України в період з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводом апелянта про те, що порушення зобов`язання щодо строків оплати праці частково сталося внаслідок ведення бойових дій, що є поважною причиною порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, а тому період розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні мав розраховуватись та обмежуватись початком збройної агресії РФ, тобто 24 лютого 2022 року.

Відповідно, до проведеного відповідачем розрахунку, виключаючи період з 24 лютого 2022 року, період розрахунку середнього заробітку скорочується до 219 днів, а сума невиплаченого середнього заробітку до 75 476 (сімдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 16 копійок (219*344,64=75 476,16).

Вказаний розрахунок позивачем не спростовано, а отже суд апеляційної інстанції приймає його до уваги.

Що ж до доводу апелянта про те, що з урахуванням всіх встановлених обставин у даній справі, справедливим буде зменшення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника до 50 000 грн. 00 коп. апеляційний суд зазначає про таке.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Поряд з цим, колегія суддів бере до уваги, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Апеляційний суд також бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, яка наразі переглядається апеляційним судом, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника до 50 000 грн. 00 коп. зважаючи, зокрема, на те, з чим була частково пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні в частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не повною мірою ґрунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 139 923 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 84 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з ухваленням нового судового в цій частині про часткове задоволення позовної вимоги.

Ухвалюючи судове рішення колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Апеляційний суд бере до уваги, що на вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України) пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19).

Отже, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1 362 (однієї тисячі триста шістдесяти двох) грн. 00 коп. підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», подану тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - Томчуком Святославом Анатолійовичем, - задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року в частині стягнення з державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 139 923 ( сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 84 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», , юридична адреса: Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Івана Проскури, буд. 24, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», , юридична адреса: Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Івана Проскури, буд. 24 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова