Справа № 461/1248/22 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/850/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Львів

Справа № 461/1248/22

Провадження № 22ц/811/850/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова, постановлену у м.Львові 13 березня 2023 року у складі судді Зубачик Н.Б., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

23 лютого 2022 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на дитину.

18 березня 2022 року Галицьким районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви посилається на те, що 18 березня 2022 року Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий документ (судовий наказ) про стягнення з нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_4 аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23 лютого 2022 року, до досягнення дитиною повноліття. Вважає судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, оскільки його видано з порушенням правил територіальної підсудності. Зазначає, що він (заявник) працює та проживає у м.Чернівці, про що було відомо ОСОБА_4 . Зазначає, що матеріально забезпечує сина. ОСОБА_4 чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Просить заяву задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 13 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Вважає ухвалу суду незаконною. Звертає увагу на невідповідність ухвали висновками Верховного Суду, сформованих у постанові від 20 лютого 2019 року (справа №2-4671/11). Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 13 березня 2023 року та визнати судовий наказ цього суду, виданий у справі №461/1248/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на дитину, таким, що не підлягає виконання повністю, посилаючись на доводи заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2014 року, який розірвано рішенням Галицького районного суду м.Львова від 2 лютого 2022 року (справа № 444/1288/21). Вони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2016 року.

18 березня 2022 року Галицьким районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на дитину - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2022 року, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно інформації, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 10 березня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 24 червня 2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскаржувана ухвала мотивована наступним.

Відповідно до глави 15 СК України право на звернення до суду із позовом (заявою про видачу судового наказу) про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку. Тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти, та яка забезпечує умови їх проживання та не ставиться в залежність а ні від розірвання шлюбу, а ні від перебування в фактичних шлюбних відносинах.

Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. зазначеної правової норми за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У разі недостатності чи то неналежного виконання батьком дитини свого аліментного обов`язку в добровільному порядку, мати дитини має право забезпечити матеріальні умови існування дітей таким чином, щоб гарантувати їй певну юридичну визначеність, стабільність та можливість примусового забезпечення надходжень, - шляхом отримання відповідного рішення суду. Звідси можна зробити висновок, що право на звернення до суду та отримання рішення про стягнення аліментів є безумовним.

Судом встановлено, що дитина - ОСОБА_5 з 5 жовтня 2021 року по даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою ЦНАП Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області №418 від 21 лютого 2022 року, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21 лютого 2022 року, актом №1 від 3 січня 2023 року, актом оцінки потреб сім`ї КУ «Центр надання соціальних послуг» та висновком оцінки потреб сім`ї від 17 лютого 2023 року. ОСОБА_1 не заперечує, що син з ним не проживає.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тобто, обов`язок виконання судового рішення, що набрало законної сили, так само не ставиться в передумову волевиявлення боржника та він (обов`язок виконання рішення суду) не залежить від того чи розірвано шлюб між сторонами та чи проживають вони окремо.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України виконавчий документ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий документ, зокрема, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року, наведені в ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення його до виконання.

Під іншими причинами належить розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий документ ще не виконаний.

Заявником не доведено припинення його обов`язку зі сплати аліментів на дитину у повному обсязі чи в певній визначеній частині (установлення іншого розміру аліментів, що підлягає сплаті боржником).

Відповідно до вимог ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною першою ст.27 цього Кодексу передбачено пред`явлення вимог до фізичної особи в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що на час винесення судового наказу судом першої інстанції отримано відомості Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (а.с.22) про підтвердження місця реєстрації ОСОБА_1 з 24 червня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . Правила виключної підсудності на зазначену категорію справ не розповсюджуються.

Відомості про реєстрацію ОСОБА_1 у м.Чернівці на час розгляду судом першої інстанції заяви про видачу оспорюваного судового наказу в матеріалах справи були відсутні. Описана вище довідка Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про підтвердження місця реєстрації ОСОБА_1 на час видачі судового наказу у Галицькому районі міста Львова не спростована. Тому підстави стверджувати про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності справи відсутні.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підстави для скасування судового наказу та прийняття нового рішення у зв`язку із зазначеними доводами, відсутні.

Заявником не наведено підстав для визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з урахуванням встановлених обставин, за відсутності підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

З висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк