Провадження №2/523/78/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"29" березня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/15790/22 за позовом представника позивача Жекало Ігоря Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Жекало І.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 08.02.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики № О260122-02, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 139449 грн., що за курсом продажів дол. США в АТ КБ «ПриватБанк» складає 4945,00 дол. США на день підписання даного Договору із зобов`язанням повернути таку ж суму грошових коштів до 08.05.2022 року без нарахування процентів за користування грошовими коштами на умовах, визначених даним договором. У подальшому, 08.10.2022 року, сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було внесено зміни до п. 1,5,6.1 Договору позики, змінивши суму позики (з 139449 грн. на 217687,50 грн.), що за курсом АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 40.50 грн.) на день укладення Додаткової угоди до Договору позики еквівалентно 5375 доларів США 00 центів). Про що відповідачем також власноруч було складено розписку від 08.10.2022 року, копія якої долучається до позовної заяви. Грошові кошти були отримані позичальником до підписання Договору позики, що визначено самими умовами договору. Однак, ОСОБА_2 у визначений Договором строк не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманий у позику коштів, у зв`язку з чим станом на 15.12.2022 року у відповідача виникла заборгованості за порушення умов договору в розмірі 217687,50 грн. еквівалент 5375,00 дол. США. Оскільки, відповідач відмовляється в добровільному порядку виконати взяті на себе зобов`язання згідно Договору позики від 08.02.2022 року та Додаткової угоди від 08.10.2022 року, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 08.02.2022 року 217687,50 грн. еквівалент 5375 дол. США., суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 87074,80 грн.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 20.01.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомленням та участю сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити даний позов, провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України та ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, одним із різновидів договорів є Договір позики.

По справі встановлено, що 08.02.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики № О260122-02 від 08.02.2022 року, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 139449,00 грн., що в еквіваленті складає 4945,00 дол. США згідно з офіційним курсом АТ КБ «ПриватБанк» на день підписання даного Договору із зобов`язанням повернути таку ж суму грошових коштів до 08.05.2022 року без нарахування процентів за користування грошовими коштами на умовах, визначених даним договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного договору.

Суд констатує, що вказаний договір підписаний позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно п. 5 Договору позики від 08.02.2022 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до Графіка повернення Позичальником грошових коштів: 6063,00 грн., еквівалент 215, 00 дол. США до 08 березня 2022 року включно, 6063,00 грн., еквівалент 215, 00 дол. США до 08 квітня 2022 року включно, 127323,00 грн., еквівалент 4515 дол. США до 08 травня 2022 року включно.

Згідно п. 12 Договору позики від 08.02.2022 року з метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі, щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій, Позичальник укладає договір застави транспортного засобу.

Відповідно до п. 13 Договору позики від 08.02.2022 року у випадку невиконання Позичальником зобов`язання за даним договором, даний догові може бути поданий Позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль BMW, модель 5351, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, тип загальний легковий седан, колір сірий, державний номер НОМЕР_2 , та належить «Позичальнику», на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 09.09.2021 орган, що видав ТСЦ 5142.

Дані обставини також підтверджуються наявною в матеріалах справи копією Договору застави транспортного засобу від 08.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Бежаном А.В., зареєстрованим в реєстрі за № 209.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В матеріалах справи наявна письмова Розписка ОСОБА_2 від 08.02.2022 року, в якій останній зазначає про те, що отримав позику від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого діє ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В., 08 лютого 2022 року у сумі 139449, 00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США 28,20 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 4945,00 дол. США, і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 08 травня 2022 року включно.

Окрім цього, в подальшому між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду від 08.10.2022 року до Договору позики № О080222-02 від 08.02.2022 року відповідно до умов якої, Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в розмірі 217687,50 грн., що за курсом продажів доларів США а АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США 40,50 грн.), встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, які підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 5375,00 дол. США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу не пізніше ніж через 5 місяців з моменту укладання даного договору, тобто до 08.03.2023 року.

Сторони також погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 5375 доларів США 00 центів за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу( п.1 Договору позики).

Окрім того п. 5 Договору позики сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами:

?8707,50 грн. (еквівалент 215 дол. США) до 08.11.2022 р. включно;

?8707,50 грн. (еквівалент 215 дол. США) до 08.12.2022 р. включно;

?8707,50 грн. (еквівалент 215 дол. США) до 08.01.2023 р. включно;

?8707,50 грн. (еквівалент 215 дол. США) до 08.02.2023 р. включно;

?182857,50 грн. (еквівалент 4515 дол. США) до 08.03.2023 р. включно.

До вищевказаної Додаткової угоди від 08.10.2022 року, відповідач ОСОБА_2 написав Розписку від 08.10.2022 року, в якій міститься інформація, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав позику від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08 жовтня 2022 року у розмірі 217687,50 грн., що за курсом продажів доларів США на день укладення цього Договору еквівалентно 5375 дол. США, і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 08 березня 2023 року включно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Однак, вищевказані розписки знаходиться у позивача, що підтверджує той факт, що взятого на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконав.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

З огляду на вище викладене, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отриману позивачем позику у визначений строк не повернув, у зв`язку з чим станом на 15.12.2022 року нього виникла заборгованості за порушення умов договору в розмірі 217687,50 грн.

За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Так як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_5 добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення отримання у позику коштів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Однак, щодо зазначеного стороною витрат на правову допомогу у розмірі 87074,80 грн., суд доходить висновку, що такі підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась адвокатом Жекало І.С. (Ордер серія ВН № 1210971 від 01.12.2022 року).

Підставою для надання позивачу правничої допомоги адвокатом Жекало І.С. був Договір про надання правничої допомоги № 1 від 01.12.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правничої допомоги № 1 від 01.12.2022 року за послуги, що надаються адвокатом у відповідності з умовами даного Договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається додатковою угодою до даного договору, яка є його невід`ємною частиною. Підписанням додаткової угоди до даного договору, сторони підтверджують факт наданих адвокатом послуг та сплату клієнтом гонорару у повному обсязі. Гонорар сплачується в готівковій, або безготівковій формі на банківські реквізити адвоката зазначені в даному договорі.

В матеріалах справи наявна копія Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 1 від 01.12.2022 року, відповідно до умов якої на виконання п. 3.1 Договору, сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги клієнту у судовій справі про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 за договором позики від 08.02.2022 року, а саме: за повний супровід цивільної справи в суді першої інстанції, включаючи правовий аналіз наданих документів, підготовку позовної заяви та необхідних документів, їх оформлення та подання до суду згідно ЦПК України, участь (за потребою) у судових засіданнях під час розгляду справи ( в тому числі й в режимі відеоконференції), складання процесуальних заяв та документів, тощо складає 40 відсотків від основної суми заборгованості за вказаним договором позики, тобто 87074,80 гривень. Дана сума гонорару є остаточною та зміні не підлягає.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи, також суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги).

А тому, суд доходить висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката. На думку суду, розмір таких витрат має бути зменшено та відшкодовано у сумі 10000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_2 слід тягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 08.02.2022 року в розмірі 217687,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 525, 530, 610, 612, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача Жекало Ігоря Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за Договором позики від 08.02.2022 року в розмірі 217687/двісті сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят сім/грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10000/десять тисяч/грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2176/дві тисячі сто сімдесят шість/грн. 87коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_4 , мешканець: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Повний текст рішення складено 29 березня 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер