Справа №551/245/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2023 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Полтавської області в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Шишацька селищна рада Полтавської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

13 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Шишацька селищна рада Полтавської області, про визнання за ним права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до ордеру № 343 від 29 жовтня 1980 року, виданого виконавчим комітетом Шишацької селищної ради народних депутатів, разом з дружиною ОСОБА_2 та дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був вселений до квартири АДРЕСА_1 . На даний час він зареєстрований за вказаною адресою та проживає разом з дружиною, діти не приймають участі в управлінні вказаним майном.

Зважаючи на те, що позивач майже 42 роки безперешкодно, відкрито, безперервно володіє даним нерухомим майном, веде господарство, сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт квартири, просив визнати за ним право власності на вказане майно за набувальною давністю.

Одночасно при поданні позову позивач просив суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою суду від 14 березня 2023 року клопотання позивача задоволено, останньому відстрочено сплату судового здору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі.

Позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання / а. с. 26 /.

Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті визнання позову та продовжено судовий розгляд.

Поряд з цим, підготовче провадження у справі закрито, її розгляд призначено у відкритому судовому засіданні / а. с. 39 /.

19 червня 2023 року позивач подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Усі учасники справи в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності.

Позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідачі визнали позовні вимоги. Представник третьої особи не заперечував щодо задоволення заявлених вимог.

За правилами ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність її учасників на підставі наявних у суду матеріалів.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципами диспозитивності та верховенства права, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 та частиною 3 статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років з часу сплину позовної давності.

Зі змісту висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 /, а також у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вбачається, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, правомірність набуття права власності на майно, добросовісності та безтитульності, безперервності володіння ним без правової підстави.

Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави, добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Даний висновок підтверджується у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в цивільній справі № 645/2540/17-ц.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 , сім`я якого складається з чотирьох чоловік / дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 , донька ОСОБА_7 / 29 жовтня 1980 року видано орден на підставі рішення виконавчого комітету Шишацької районної ради народних депутатів на право зайняття квартири АДРЕСА_1 .

Цей ордер є єдиним документом, що надає право на зайняття вказаною жилою площею і дійсний 10 днів. Передача ордера іншій особі забороняється / а. с. 7/.

За даними Яреськівського старостинського округу Шишацької селищної ради Полтавської області, позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та має наступний склад сім`ї: дружина ОСОБА_2 , 1954 року народження / а. с. 12 /.

Зазначена квартира згідно даних старостинського округу належить позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / а. с. 13 /.

18 січня 2023 року ПП ПБТІ « Інвентаризатор » на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт квартири АДРЕСА_1 / а. с. 17 20 /.

Відповідно до ПП ПБТІ « Інвентаризатор » реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , не проводилася / а. с. 21 /.

Житловий будинок АДРЕСА_4 не входить до комунальної власності Шишацької селищної ради Полтавської області, що слідує з інформації, наданої позивачу виконавчим комітетом Шишацької селищної ради Полтавської області / а. с. 10 11/.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 користується зазначеною квартирою на підставі певного юридичного титулу, а тому не є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки спірне майно має власника, який передав у тимчасове користування позивачу вказане майно, що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Отже, позивач не може вважатися таким, що набув у власність спірне житлове приміщення за набувальною давністю.

Суд вважає, що відкритість і безперервність користування позивачем майном з 1980 року не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України.

Судові витрати у справі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, залишити за позивачем.

На підставі положень статей 344, 345 ЦК України, керуючись статтями 4, 19, 81, 141, 259, 263 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Шишацька селищна рада Полтавської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - відмовити.

Судові витрати у справі залишити за ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення / складання / має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: