Постанова

Іменем України

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 132/1471/22

провадження № 61-11573св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

стягувач - акціонерне товариство «Універсал Банк»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особа, дії якої оскаржуються - перший відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Жейдою Ганною Іванівною, на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року в складі судді Ставнійчук С. В. та на постанову Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2022 року в складі колегії суддів Шемети Т. М., Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

Історія справи

Короткий зміст обставин скарги

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою на бездіяльність першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

В обґрунтування скарги зазначав, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2010 року в справі № 2-36/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 15/04/1322к-07 від 23 листопада 2007 року в розмірі 209 786,30 грн та судові витрати 1 820 грн.

23 травня 2011 року Калинівським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист № 2-36/10 про стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк», після чого виконавчий лист направлено для виконання.

23 травня 2011 року державним виконавцем ВДВС Калинівського РУЮ відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2-36/10 та у межах вказаного виконавчого провадження 28 травня 2015 року прийнято постанову № 24827351 про реєстрацію обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 . Того ж дня виконавче провадження № НОМЕР_1 було закрито, а виконавчий лист направлено за належністю до Ленінського ВДВС у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), де 16 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Наказом Міністерства юстиції України № 1859/5 від 01 жовтня 2015 року Ленінський ВДВС Вінницького МУЮ реорганізовано та утворено Центральний ВДВС Вінницького МУЮ; 27 квітня 2016 року змінено назву з Центрального ВДВС Вінницького МУЮ на Центральний ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області.

26 вересня 2017 року Центральним ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа № 2-36/10 стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, проте накладений державним виконавцем арешт на майно ОСОБА_1 знятий не був.

Зазначає, що:

строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився 26 вересня 2020 року, станом на час звернення з цією скаргою стягувач повторно виконавчий лист для виконання не пред`являв;

11 травня 2017 року на підставі договору про відступлення прав вимоги № UB-OP/17-062 ПАТ «Універсал Банк» відступив право вимоги заборгованості за кредитним договором № 15/04/1322к-07 від 23 листопада 2007 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»;

ухвалою Калинівського районного суду від 08 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості; ухвалою Калинівського районного суду від 30 жовтня 2017 року закрито провадження у справі за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні;

01 жовтня 2020 року Центральний ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області змінило назву на Центральний ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), 14 липня 2021 року змінило назву на Перший ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький);

відповідно до акта № 1 про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 06 січня 2021 року, складеного Центральним ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виконавче провадження № НОМЕР_2 знищено за закінченням трирічного строку його зберігання.

Вказує, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився, виконавче провадження завершене та знищене, обтяження у вигляді арешту майна створює для ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права володіти, користуватись та розпоряджатись майном, яке він хотів би придбати, що є втручанням у вільне володіння майном.

За таких обставин ОСОБА_1 просив:

визнати неправомірною бездіяльність Першого ВДВС у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо невжиття заходів щодо звільнення з-під арешту його нерухомого майна;

зобов`язати Перший ВДВС у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суди виходили з того, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника та заборони на його відчуження державним виконавцем у разі винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для визнання бездіяльності Першого ВДВС у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо невжиття заходів для звільнення з-під арешту нерухомого майна боржника неправомірною.

Водночас суди встановили, що заявник не виконав рішення суду про солідарне стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у розмірі 209 786,30 грн. Оскільки арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню, то у випадку невиконання виконавчого документа про стягнення з боржника коштів немає підстав для зняття арешту з майна боржника.

При залишенні ухвали суду першої інстанції без змін, апеляційний суд, зазначив, що право вимоги за кредитним договором № 15/04/1322к-07 від 23 листопада 2007 року та договору поруки від 26 листопада 2007 року ПАТ «Універсал Банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги № UB-OP/17-062 передав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим розгляд скарги ОСОБА_1 необхідно проводити за участі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке до участі у справі залучене не було. Проте таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи, адже районний суд правильно відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через свого адвоката Жейду Г. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, у якій просить вказані судові рішення скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди під час вирішення скарги не встановили фактичні обставини справи, у зв`язку з чим безпідставно відмовили у задоволені скарги ОСОБА_1 .

Вказує, що обставини відсутності відкритого виконавчого провадження, закінчення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, знищення виконавчого провадження, відсутності боргу перед ПАТ «Універсал Банк» через відступлення банком права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» свідчать про наявність підстав для скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Суди не звернули увагу на те, що хоча ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором про відступлення прав вимоги від 11 травня 2017 року є правонаступником кредитора ПАТ «Універсал Банк», воно не є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, оскільки фінансовій компанії суди відмовили у процесуальному правонаступництві.

Заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, що апеляційний суд не надав належної оцінки усім доводам апеляційної скарги.

Рух справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 23 листопада 2022 року касаційну скаргу передано на розгляд судді-доповідачу Антоненко Н. О.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою; витребувано з районного суду справу № 132/1471/22; надано учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

01 лютого 2023 року матеріали справи № 132/1471/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В ухвалі Верховного Суду від 19 грудня 2022 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2010 року в справі № 2-36/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 15/04/1322к-07 від 23 листопада 2007 року, договором поруки від 26 листопада 2007 року в розмірі 209 786 грн, 1700 грн судового збору та 120 грн на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання вказаного рішення, на підставі виконавчого листа від 23 травня 2011 року, виданого Калинівським районним судом Вінницької області, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

28 вересня 2015 року державний виконавець прийняв постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження № НОМЕР_1. На підставі вказаної постанови 28 вересня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Мельник Д. С. прийняте рішення № 24/27351 про реєстрацію обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

28 вересня 2015 року державний виконавець на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження та направив виконавчий документ № 2-36/2010 за належністю до Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (на цей час Перший відділ ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

16 жовтня 2015 року головний державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 188 463,67 грн, оскільки відповідно до копії виконавчого листа № 2-36/10 боржником було сплачено 23 142,63 грн заборгованості та 2 571,41 грн виконавчого збору.

11 травня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» відступило право вимоги заборгованості за кредитним договором № 15/04/1322к-07 від 23 листопада 2007 року та договором поруки від 26 листопада 2007 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору про відступлення прав вимоги № UB-OP/17-062.

26 вересня 2017 року головний державний виконавець на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про повернення виконавчого листа № 2-36/10 стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання становив до 26 вересня 2020 року.

Ухвалою Калинівського районного суду від 08 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у справі № 2-36/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору з тих підстав, що заявнику необхідно звернутися із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у порядку статті 378 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Ухвалою Калинівського районного суду від 30 жовтня 2017 року в справі № 2-36/10 закрито провадження за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до акта № 1 про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 06 січня 2021 року, складеного Центральним ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), виконавче провадження № НОМЕР_2 знищено за закінченням трирічного строку його зберігання.

Позиція Верховного Суду

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Положеннями пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною третьою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт з майна боржника знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду 03 листопада 2021 року в справа № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21) на яку посилався заявник у касаційній скарзі, міститься висновок про те, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. У справі, що переглядається, встановлено, що після повернення банку виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржник повідомив виконавчу службу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором та просив зняти арешт із належного йому майна. При цьому виконавчою службою не оспорювався факт погашення боржником заборгованості за виконавчим документом після повернення виконавчого документа стягувачу у серпні 2012 року (а.с. 24). Саме у зв`язку із цим ОСОБА_1 просив зняти арешт з його майна.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що він погасив борг перед банком у добровільному порядку за погодженням зі стягувачем. Відмовляючи у знятті арешту, державний виконавець не оспорював факт відсутності вказаної заборгованості. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

При цьому суд першої інстанції підставно врахував те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), на яку заявник посилається у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження зазначено, що «відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Законом № 1404-VIII не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Тому відмова Міжрайонного ВДВС у знятті арешту та посилання на те, що боржник відповідно до квитанції від 21 грудня 2018 року № 25804 сплатив виконавчий збір у розмірі 182,70 грн за виконавчим провадженням № 52666374, тобто боржник визнав збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, однак, у іншому виконавчому провадженні № 52666317 боржник не вчинив всіх виконавчих дій для його фактичного виконання є необгрунтованими, з огляду на викладене.

Доводи ВДВС щодо несплати ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6 468,00 дол. США не ґрунтуються на матеріалах виконавчого провадження, у якому накладений арешт на майно боржника, оскільки питання про стягнення виконавчого збору відповідно до закону державний виконавець не вирішував.

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), на яку заявник посилається у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження зазначено, що «Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що він погасив борг перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку поза межами виконавчих проваджень №№ 33766282 та 47068333, які є завершеними та матеріали яких знищено виконавчою службою.

За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність».

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22), на яку заявник посилається у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження зазначено, що «враховуючи те, що виконавчий лист від 05 липня 2016 року, на виконання якого накладений арешт на майно боржника, визнаний таким, що не підлягає виконанню, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння його майном».

У справі, яка переглядається:

суди встановили, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2010 року в справі № 2-36/2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» кредитної заборгованості у розмірі 209 786 грн боржником не виконане. Відповідно до копії виконавчого листа № 2-36/10 від 23 травня 2011 року боржник сплатив 23 142,63 грн заборгованості та 2 571,41 грн виконавчого збору. Залишок заборгованості складає 188 463,67 грн;

виконавчий лист № 2-36/10 у встановленому законом порядку не визнано таким, що не підлягає виконанню;

повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна боржника (частина третя статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»);

заявником не доведено підстав для зняття арешту, визначених у вичерпному переліку частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, доказів виконання боржником своїх зобов`язань перед стягувачем суду не надано, суди зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Обставина того, що ухвалою Калинівського районного суду від 08 серпня 2017 року в справі № 2-36/10 відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в заміні сторони у справі та ухвалою Калинівського районного суду від 30 жовтня 2017 року в справі № 2-36/10 закрито провадження за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні, не свідчить про відсутність майнових претензій стягувача до боржника ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права. За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Жейдою Ганною Іванівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівський районний суд Вінницької області від 13 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук