ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2102/23 Справа № 202/62/22 Головуючий у першій інстанції: Марченко Н.Ю. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їм на праві приватної власності належить частина квартири АДРЕСА_1 . Інша частина квартири не приватизована. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_4 . Останній без поважних причин не проживає в квартирі з 2011 року, обов`язки щодо схоронності житлового фонду та оплати комунальних послуг не виконує, що свідчить про відсутність у відповідача зацікавленості у збереженні цього житла для проживання. Перешкод у користуванні жилим приміщення відповідачу ніхто не чинить. На думку позивачів, у зв`язку з тривалим непроживанням у квартирі, несплатою комунальних послуг та інших витрат по утриманню житла, відповідач втратив право користування цим житлом. Крім того, зазначають, що відповідач тим самим створює їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, позивачі просили визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Місце проживанням відповідача ОСОБА_4 є АДРЕСА_2 . На день розгляду даної справи на території м.Дніпро не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даному регіоні є стабільною. Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 травня 1997 року виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) №3/1589-97, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належать 43/100 частини квартири АДРЕСА_1 площею 29,7 кв.м. (а.с. 5, 89).

Право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 43/100 частин вказаної квартири було зареєстроване МБТІ у реєстровій книзі за №191п-27. Відомості щодо приватизації 57/100 частин квартири відсутні.

Згідно копії інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , у користуванні ОСОБА_2 та члена її сімї ОСОБА_1 знаходиться кімната площею 17,3 кв.м. з балконом 0,9 кв.м. (43/100 частини квартири).

Інші кімнати (57/100 частин квартири) були виділені у користування наймачу ОСОБА_4 ; у її користуванні знаходилось дві кімнати площею 22,0 кв.м. з лоджією 2,0 кв.м. (57/100 частин квартири).

В спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було залишено допоміжну площу 26,1 кв.м., а саме: кухню 7,9 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., коридор 12,5 кв.м., вбудовану шафу 1,8 кв.м. (а.с. 91).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, із зазначеної вище довідки вбачається, що у кв. АДРЕСА_1 розділені особові рахунки: 1-й рахунок відкритий на ОСОБА_4 , другий особовий рахунок відкритий на ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

Відповідно до акту від 28.06.2022, підписаного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не мешкає за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 більше десяти років, тобто з 2011 року (а.с. 62). Вказаний акт складений без присутності представника житлового органу; підписи осіб, які склали акт не завірені.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 71 ЖК УРСР за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Тобто статтею 71 ЖК УРСР встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шість місяців. Відсутність особи понад встановлений строк повинна бути без поважних причин.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів.

Виходячи з аналізу статей 71,72 ЖК Української РСР слід дійти висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин непроживання такої тривалості.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Згідно з частиною 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги непредставлення позивачами належних, допустимих та достатніх доказів непроживання відповідача без поважних причин понад шість місяців у квартирі АДРЕСА_1 , - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Місцевий суд обґрунтовано надав критичної оцінки акту від 28.06.2022 про непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 . Наданий позивачами акт не містить інформації про те, на підставі яких досліджень, спостережень були здійснені відповідні висновки щодо непроживання або проживання ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні. В акті не вказані причини непроживання відповідача у квартирі.

Крім того, акт підписаний ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які не проживають у будинку АДРЕСА_3 , а мешкають в сусідньому будинку по проспекту Фестивальному. Підписи зазначених осіб не завірені. Представник житлового органу або ОСББ у складанні акту участі не приймав.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у якості свідків у суді першої інстанції не допитувались; клопотання про виклик та допит свідків в суді першої інстанції, відповідно до матеріалів справи, не заявлялись.

З урахуванням наведеного вище, колегія дійшла висновку, що акт від 28.06.2022 не є належним, допустимим та достатнім доказом для встановлення факту непроживання відповідача ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин.

Посилання на нездійснення відповідачем оплати комунальних послуг своєчасно та у належному розмірі не є достатньою підставою для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратили право користування житлом; суду не надані докази щодо наявності заборгованості з оплати комунальних послуг, як і не представлені докази оплати комунальних послуг позивачами (квитанції, довідки, тощо).

Доводи позивачів, що відповідач створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їм частиною квартири, а також те, що позивачі несуть додаткові витрати на утримання майна в належному стані - є недоведеними та не свідчать про протиправну поведінку відповідача. Зазначені обставини не є правовою підставою для позбавлення відповідача права на житло, яке гарантоване пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, згідно пояснень представника позивачів у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивачі безперешкодно користуються усіма належними їм приміщеннями у вказаній квартирі, зокрема, приміщеннями, які перебувають у спільному з відповідачем користуванні; позивачі на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов не перебувають.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова