Справа № 522/5091/23
Провадження № 2/522/3552/23
УХВАЛА

3 квітня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Косіцина В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андронакі Наталія Григорівна, державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоров Дмитро Олександрович, державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Карпова Наталія Миколаївна про визнання заповіту, свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування права власності, визнання спадкового договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд:

визнати недійсним заповіт від 15.06.2020 року, що зареєстрований в реєстрі за № № 277, 278 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андронакі Наталією Григорівною, виданий від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, серії та номер 3-202, видане 21 червня 2022 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоровим Дмитром Олександровичем на ім`я ОСОБА_2 ;

скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 40,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати Спадковий договір, серія та номер 7-48, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 28 листопада 2022 року, посвідчений державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Карповою Наталією Миколаївною недійсним.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, 20 березня 2023 року до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області судом було направлено запити щодо відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів, відповідь на які до суду повернулися 28 березня 2023 року та з яких вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться у Малиновському районі міста Одеси.

У той же час, зі змісту позовної заяви вбачається, що однією з вимог є скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 40,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально розташована у Приморському районі міста Одеси.

З огляду на зазначене судом застосовуються правила виключної підсудності щодо розгляду цієї справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 21.10.2010 у справі «Дія 97» проти України», процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (заява №19164/04, § 47).

Так, правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. Питання про підсудність справ позовного провадження визначається главою 2 розділу І ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Фактично спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються нерухомого майна, оскільки відповідно до змісту позовної заяви йдеться безпосередньо про вказане майно, яке належало спадкодавцю та є успадкованим відповідачем майном за оспорюваним заповітом.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Заповіт - це розпорядження особи (заповідача) щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті, складене у встановленому законом порядку.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином. Як правочин він має відповідати всім вимогам, що звичайно пред`являються до правочинів відповідно до цивільного законодавства. Його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу усього майна, майнових прав і обов`язків до певних осіб, якого будуть дотримуватися після смерті заповідача.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна (заповіту) та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, відповідно до статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною першою статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно із пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу, яка випливає із приводу нерухомого майна, на дану категорію справ поширюється дія правила про виключну підсудність, підстави для застосування правил підсудності справ за місцем проживання відповідача, визначені статтею 27 ЦПК України, - відсутні, а враховуючи, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_3 , суд вважає, що справа підсудна Приморському районному суду м. Одеси.

Окрім того, суд, дослідивши, що позовну заяву подано із додержанням вимог, передбачених статтями 175 та 177 Цивільного процесуального кодексу України, переконавшись у тому, що підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, відмови в відкритті провадження у справі відсутні, вважає можливим відкрити провадження по справі та на підставі положень 4 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України розглядати у порядку загального позовного провадження.

Одночасно із позовною заявою позивач звертається до суду із клопотанням про витребування доказів, яке суд вважає за можливе задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 ЦПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно п. 4 ч. 2ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено про те, які вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Також, у відповідності до вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 84, 175, 178, 187, 189-196, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андронакі Наталія Григорівна, державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоров Дмитро Олександрович, державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Карпова Наталія Миколаївна про визнання заповіту, свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування права власності, визнання спадкового договору недійсним.

Встановити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Призначити проведення підготовчого судового засідання на 27 квітня 2023 року 14 год. 00 хв. у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33.

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Буц Г.О. про витребування доказів задовольнити.

Витребувати з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ( юридична адреса: 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30-Б) витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Витребувати у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеськох області Дімітрової Тетяни Андріївни (адреса: 65058, м. Одеса, просп. Шевченка, 29А) витяг з Єдиного реєстру довіреностей щодо видачі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Санкт-Петербург, Росія, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в період з 01.06.2020 по 01.09.2020 року довіреності на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для представництва його інтересів.

Витребувати у державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогора Дмитра Олександровича (адреса: 65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 11-А) копію спадкової справи № 930/2020, заведеної відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувати у Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Карпової Наталії Миколаївни (адреса: 65072, м. Одеса, площа Б. Дерев`янка, 1) копію спадкового договору, серія та номер 7-84, виданий 28.11.2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслати учасникам справи; а відповідачам та третім особам одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі надіслати копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Встановити строк відповідачам для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

Зобов`язати відповідачів одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу, а також третім особам.

Роз`яснити відповідачам, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, у строк для подання відзиву вони мають право пред`явити зустрічний позов.

Позивач не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, до початку розгляду справи по суті, має право підготувати відповідь на відзиви, виклавши письмово свої міркування, аргументи та надати відповідні докази, та направити відповідачам, третій особі у справі та суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи.

Відповідачі не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді позивача на відзив, до початку розгляду справи по суті, мають право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу, іншому відповідачу, третій особі й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи.

Встановити третім особам п`ятнадцятиденний строк для подання пояснення щодо позову або відзиву, які повинні відповідати вимогам ст. 181 ЦПК України.

Роз`яснити учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 189 ЦПК України суд призначає підготовче судове засідання з метою остаточного визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://pm.od.court.gov.ua/sud1522/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Косіцина