ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/522/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4992/22 Категорія: 305010300 Годік Л.С
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,
за участю секретаряНовицької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позов мотивовано тим, що 29.08.2022 відносно позивача старшим сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Штогриним Р.Г. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №360532 про визнання його винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 29.08.2022 о 15.27 год. по вулиці Інтернаціональній в м. Умань, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін в зоні дії пішохідного переходу, чим порушив п.п. 14.6 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.11.2022 у справі №705/3652/22 постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №360532 скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Незаконним притягненням позивача до адміністративної відповідальності, а також проведенням працівниками поліції інших незаконних дій, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яку він оцінює 13200,00 грн. та просить стягнути на свою користь шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що неправомірність дій уповноважених осіб при складенні адміністративних матеріалів не встановлено. Позивач не довів, що йому завдано моральної шкоди співробітниками патрульної поліції, а також не надав доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків.

За відсутності належних та допустимих доказів упередженого ставлення працівників поліцій до позивача, знущання над ним, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підтвердження факту спричинення моральних та душевних страждань, сам лише факт нервозності та неспокою, про який вказано у позові, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю працівників правоохоронного органу.

В апеляційній скарзі позивач вважає рішення незаконним та необґрунтованим, висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (статті 1173-1174 ЦК України), оскільки до даних правовідносин застосуванню підлягають спеціальні норми, передбачені частиною першою статті 1176 ЦК України, а також Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди та не потребує доказування позивачем усіх елементів цивільно-правової відповідальності. Положеннями КУпАП не передбачено безпосередньої процедури визнання дій посадових осіб (державних органів) уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення та збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення незаконними. Закриття адміністративного правопорушення саме по собі є висновком суду про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити відповідно до викладених у ньому вимог.

На апеляційну скаргу надійшли відзиви від відповідачів.

У відзиві Державної казначейської служби України наголошується на тому, що на позивача не було незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, що є підставами для стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 1176 ЦК України. Казначейство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди, виникнення шкоди внаслідок дій працівників органів Національної поліції та причинний зв`язок між шкодою та діями працівників органів Національної поліції.

У відзиві Головного управління національної поліції в Черкаській області зазначено, що апелянт не зазначає, якими конкретними діями відповідача завдано моральну шкоду позивачеві. Наявність судового рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відповідачі у своїх відзивах вважають рішення суду правильним та справедливим, апеляційну скаргу безпідставною, тому просять залишити рішення суду в силі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.11.2022 у справі №705/3652/22 постанову інспектора ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Штогрина Р.Г. серії БАВ №360532 від 29.08.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. скасовано та закрито провадження у вказаній справі у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності мотивовано тим, що належним чином оформлену постанову та доказів на підтвердження відомостей, що містяться у постанові, суду не надано.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.11.2022 у справі №705/3652/22 набрало законної сили 02.12.2022 відповідно до відомостей з ЄДРСР.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Підставою звернення з цим позовом зазначена стаття 1176 ЦК України та п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач вважає, що має право на відшкодування шкоди у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина перша статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень цих норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

У позові зазначено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема, незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності і закриття справи про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), від 31 серпня 2022 року у справі № 289/865/21 (провадження № 61-18784св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 (провадження № 61-5118св22).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.11.2022 у справі №705/3652/22 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності мотивовано тим, що належним чином оформлену постанову та доказів на підтвердження відомостей, що містяться у постанові, суду не надано.

Отже, з вказаного вбачається, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд першої інстанції наведеного не врахував та не встановив фактичних обставини, які мають значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не врахував, що дії працівників ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність вини у діях працівників ГУНП в Черкаській області при складанні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, є помилковими.

Крім того, не враховано висновки Верховного Суду щодо відшкодування шкоди у разі здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення та дійшли помилкового висновку про те, що факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду без належного встановлення фактичних обставин справи.

Отже у справі, яка переглядається, суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення статей 1167, 1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Що стосується розміру відшкодування, то колегія суддів виходить із такого.

У позові, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, заявник посилається на те, що частиною третьою ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. ОСОБА_1 був під слідством 2 місяці, з дня винесення постанови від 29.08.2022 працівником поліції та до закриття судом 01.11.2022 справи про адміністративне правопорушення. Мінімальна заробітна плата у вересні 2022 року була встановлена в розмірі 6500 грн., а в жовтні 2022 року 6700 грн. Тому позивач вважає, що розмір моральної шкоди за два місяці підлягає стягненню в розмірі 13200 грн.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

З урахуванням обставин, встановлених Уманським міськрайонним судом Черкаської області від 01.11.2022 у справі №705/3652/22, апеляційний суд дійшов висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

Однак, апеляційний суд не погоджується з порядком розрахунку розміру моральної шкоди позивачем, оскільки врахувавши конкретні обставини цієї справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, апеляційний суд вважає справедливою компенсацією у розмірі 2000,00 грн., що є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

З огляду на викладене, рішення суду про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір заявлених позовних вимог у цій справі становить 13200,00 грн, а розмір вимог, що підлягають задоволенню, - 2 000,00 грн. Отже, позов задоволено на 15,15%.

За подання позовної заяви судовий збір підлягав сплаті у розмірі 992,40 грн., а за подання апеляційної скарги 1488,60 грн., а всього 2481 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за подання позову та апеляційної скарги підлягає стягненню з Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 375,91 грн (2481 грн х 15,15%), тобто по 187,96 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000 грн за відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державної казначейської служби України в дохід держави судові витрати в розмірі 187,96 грн.

Стягнути з Головного управління національної поліції в Черкаській області в дохід держави судові витрати в розмірі 187,96 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді