Номер провадження: 22-ц/813/4416/23
Справа № 495/6572/22
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року,

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що ОСОБА_3 звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.05.2008 року.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та позичальником кредитний договір, що підтверджується підписом останньої в заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

На дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 06.05.2008 року становить 55932,08 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 55932,08 грн за кредитним договором № б/н від 06.05.2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області заочним рішенням від 21 листопада 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовив.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що відповідачі не звертались до нотаріальної контори з заявою щодо оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Сам по собі факт реєстрації відповідачів за тією ж адресою, за якою був зареєстрований померлий спадкодавець не свідчить, що відповідачі є спадкоємцями померлої та мають нести юридичну відповідальність за її кредитними зобов`язаннями. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачі проживали зі спадкоємцем за тією ж адресою, як того вимагають норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що відповідачі, на час смерті спадкодавця були зареєстровані за однією адресою, що підтверджується відмітками у паспортах, доказів не проживання зі спадкодавцем не надали. У строк з 19.08.2017 року по 19.02.2018 року з заявами про відмову від прийняття спадщини не звертались, тому з урахуванням положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняли спадщину. Відповідачами не надано доказів, що розмір спадкового майна є меншим ніж заборгованість спадкодавця, або є інші спадкоємці, також не надали доказів того, що будинок в якому мешкав спадкоємець їй не належав.

(2) Позиція інших учасників справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2022 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: Чорна Т.Г. головуючий суддя, судді: Орловська Н.В., Пузанова Л.В.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 13.02.2023 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Рішенням № 55/0/15-23 від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_4 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 року в даній справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_4 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.02.2023 року роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзивів не надходило.

Відповідачам копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги направлялась на адресу реєстрації, конверти з рекомендованими повідомленням повернулись не врученими із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження надіслана Одеським апеляційним судом до особистого кабінету Електронного суду Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та отримана 16.02.2023 року, що підтверджується довідкою.

Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином і в установленому законом порядку у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до «Електронного кабінету», та її отримання 02.05.2023 року, та 10.05.2023 року засобами поштового зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу та рекомендованим повідомленням.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином і в установленому законом порядку у відповідності до ч. п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Повістки надсилались на адресу реєстрації відповідачів та повернулись не врученими із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не звертались до нотаріальної контори з заявою щодо оформлення спадщини після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сам по собі факт реєстрації відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за тією ж адресою, за якою був зареєстрований спадкодавець ОСОБА_3 , не означає, що відповідачі є спадкоємцями померлої та мають нести юридичну відповідальність за її кредитними зобов`язаннями, адже матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачі проживали зі спадкоємцем за тією ж адресою, як того вимагають норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 06.05.2008 року ОСОБА_3 підписала заяву № б/н, згідно якої останній відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом, який збільшено до 8000,00 грн.

До позовної заяви позивачем додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 975 від 22.08.2017 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на дату смерті позичальника за ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.05.2008 року, становила у сумі 55932,089 грн, яка складається з: 7791,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 16489,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 31652,08 грн - пеня.

За статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1268 ЦК України).

Верховним Судом у постанові від 24.11.2021 року у справі № 615/473/20 зазначено, що «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

В листі завідувача Першої Білгород-Дністровської нотаріальної контори від 10 вересня 2022 року № 1034/01-16 зазначено, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69990693 від 10 вересня 2022 року справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , відсутня.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за тією ж адресою, що і померла ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 12.09.2022 року, ксерокопією паспорта ОСОБА_2 .

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, в яких зазначена адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, вважає відповідачів такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Основною умовою для визнання спадкоємця таким, що своєчасно прийняв спадщину, є факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт реєстрації місця проживання спадкоємця за адресою місця реєстрації спадкодавця.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що відповідачі на час відкриття спадщини ОСОБА_3 дійсно постійно фактично проживали з останньою та прийняли спадщину після її смерті, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідачі є спадкоємцями та прийняли після померлої ОСОБА_3 спадщину.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) міститься висновок, зокрема про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Оскільки жодних доказів того, що відповідачі на час відкриття спадщини дійсно постійно фактично проживали зі спадкодавцем ОСОБА_3 та прийняли спадщину після її смерті, позивачем не надано, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі твердження позивача є недоведеними.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, провадження № 61-25487св18, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, провадження № 61-44960св18, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, провадження № 61-27515св18, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, провадження № 61-37696св18.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України, в редакції на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

При цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Сплив строків пред`явлення вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 344/7491/14-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 520/7281/15-ц.

Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

20 липня 2021 року позивачем на адресу Білгород-Дністровської міської державної нотаріальна контора направлено претензію кредитора від 30 червня 2021 року, що підтверджується копією претензії кредитора та копією реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а. с. 44, 45).

Листом від 27.07.2021 року № 1340/02-14 державний нотаріус Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори повідомив Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про одержання претензії кредитора з вимогами до спадкоємців ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з відсутністю копії свідоцтва про смерть та квитанцій про сплату перевірки інформації про заведені спадкові справи у Спадковому реєстрі, повернуто претензію кредитора від АТ КБ «Приватбанк» з вимогами до спадкоємців, без виконання.

11.11.2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зверталося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із листом-претензією щодо сплати заборгованості, яка станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 складає 55932,08 грн. Проте реєстром № 1 згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів від 16.11.2021 року підтверджується направлення листа-претензії лише ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 листа-претензії.

Зазначені обставини свідчать про те, що претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк» подана з пропуском строку встановленого частиною другої статті 1281 ЦК України (у редакції на момент відкриття спадщини).

Встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Оскільки позивач пропустив строк пред`явлення вимоги, тому втратив право вимоги до спадкоємців боржника за договором від 06.05.2008 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Не підлягають застосування до спірних правовідносин положення статті 1281 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» на які позивач посилається у позовній заяві.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Цей Закон набрав чинності 04 листопада 2018 року, тобто вже після закінчення строку, зазначеного у чинній на час відкриття спадщини редакції статті 1281 ЦК України.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог є правильнім, оскільки сам по собі факт реєстрації відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за тією ж адресою, за якою був зареєстрований померлий спадкодавець ОСОБА_3 , не означає, що відповідачі є спадкоємцями померлої та мають нести юридичну відповідальність за її кредитними зобов`язаннями, адже матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачі проживали зі спадкоємцем за тією ж адресою, як того вимагають норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що відповідає обставинам справи, які встановлені судом відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц, постанову від 22.01.2020 року у справі № 306/2000/16-ц колегія суддів не приймає, оскільки в постановах міститься висновок, що обсяг спадкового майна та його варіть повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини) лише при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі.

Як встановлено у даній справі, позивачем пропущено строк пред`явлення вимоги встановлений частиною другої статті 1281 ЦК України (у редакції на момент відкриття спадщини), та не надано доказів, як це передбачено ст. ст. 12, 81 ЦПК України і є обов`язком позивача, щодо наявності спадкоємців боржника.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький