Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Краснопольської Л.П.

за участю секретаря судового засідання Гук Н.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельськ в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконними правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з вищезазначеним позовом про визнання незаконними правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку, пояснивши що згідно договору купівлі-продажу від 12.06.1992 року, зареєстрованого в реєстрі Новоархангельського БТІ за №947, позивачка ОСОБА_4 являється власником квартири АДРЕСА_1 , в свою чергу відповідач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до договору, користування квартирами відбувається з урахуванням правил користування житловими будинками і прибудинковою територією, а щодо присадибної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , то вона перебуває в спільному користуванні позивача та відповідача, як власників квартир у двоквартирному садибному (житловому будинку), про що свідчить схематичний план зазначений в техпаспорті на відповідну квартиру. Згідно Державного акту серії ЯК №139488 від 15.12.2011 р. ОСОБА_2 отримав право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), під кадастровим номером :50:013:0033, на підставі рішення сесії №544 від 16.08.2011 р. Про цю обставину позивачу довгий час нічого не було відомо. А тому маючи намір зареєструвати свою частину присадибної земельної ділянки, рішення Новоархангельської селищної ради №1336 від 13.08.2018 р. позивачці ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. В подальшому позивачем було укладено договір з ТОВ «Оксамитсервіс» щодо розробки проектної документації та працівниками було встановлено невідповідності меж з суміжним землекористувачем та власником квартири АДРЕСА_2 , який приватизував присадибну земельну ділянку відносно квартири АДРЕСА_2 без відповідного погодження з позивачем та спільного визначення суміжних меж. В технічному звіті про геодезичну-кадастрову зйомку присадибної ділянки ТОВ «Оксамитсервіс» встановлено, що межі присадибної земельної ділянки відповідача проходять через частину квартири АДРЕСА_1 . В зв`язку з чим позивач звернулася до відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про внесення змін до Державного земельного кадастру, в чому їй було відмовлено. В порядку досудового врегулювання спору між сторонами було проведено обстеження на місці комісією Новоархангельської селищної ради, про що було складено відповідний акт, яким рекомендовано оскаржувати відповідні рішення. Позивач вважає порушеними свої права на належну йому земельну ділянку і бажає захистити їх саме шляхом пред`явлення негаторного позову. Приватизувавши спірну земельну ділянку, відповідач не здійснив попередньо виділ частки земельної ділянки, яка перебувала в спільному сумісному користуванні двох власників квартири двоквартирного будинку садового типу, внаслідок чого відповідачу присвоїли кадастровий номер на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_3 без зазначення номеру квартири. З огляду на долучену до матеріалів справи копію Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, зазначено адресу земельної ділянки АДРЕСА_3 , а за таких обставин позивач не може отримати та зареєструвати присадибну ділянку біля квартири двоквартирного будинку садибного типу, оскільки один кадастровий номер присвоюється за земельною ділянкою, розташованою за однією адресою.

Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом, просила визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №139488 виданий 15.12.2011 року на ім`я ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію право власності на земельну ділянку :50:013:0033, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) В.02.01, площею 0,15 га, яка знаходилась за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрованого за ОСОБА_2 з виключенням відомостей із Державного земельного кадастру, та стягнути з відповідача сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 992,40 грн. та витрати за надання правничої допомоги.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник - позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що відповідачем права позивача не порушено, існують інши способи захисту прав позивача, до того ж вони пропонували вирішити дані питання в позасудовому порядку, на що не погодились позивач та її представник. Важають, що позов не підлягає задоволенню з підстав, на які посилалась представник у наданому суду відзиві.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши їх, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо визнання незаконними правовстановлюючих документів на право власності на землю, які регулюються нормами Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.06.1992 року (а.с. 12), зареєстрованого в реєстрі Новоархангельського БТІ (а.с. 10-11) та копією рішення Новоархангельського районного суду від 30.06.2009 р. (а.с. 13-14).

Згідно копії рішення Новоархангельської селищної ради №1336 від 13.08.2018 р. позивачці ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, в тому числі по угіддях: 0,1500 га земель - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_4 (а.с. 15).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №139488 виданого 15.12.2011 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою АДРЕСА_3 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадибної) ділянки під кадастровим номером :50:013:0033 (а.с. 20).

Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 належить земельна ділянка загальною площею 0,1500 га, із земель житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, з кадастровим номером :50:013:0033, розташованої по АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 27788156 (а.с. 21).

З огляду на технічний звіт про геодезичну-кадастрову зйомку присадибної ділянки ТОВ «Оксамитсервіс» встановлено, що межі присадибної земельної ділянки ОСОБА_2 проходять через частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 22-28).

У 2018 році комісійно було проведено обмір земельних ділянок, які знаходяться по АДРЕСА_5 та кв. АДРЕСА_6 на предмет встановлення їх меж, що підтверджується копією акту від 2018 року, проте будь-яких порушень в акті не зазначено (а.с. 16).

Згідно відповіді відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області на звернення ОСОБА_4 про виявлення технічної помилки, державним кадастровим реєстратором, керуючись Порядком ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у виправленні зазначених у повідомленні помилок, у зв`язку із встановленням факту, що відомості Державного земельного кадастру відповідають інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей та не потребують виправлення, в зв`язку з не виявленням відповідних технічних помилок у таких документах (а.с. 18).

Відповідно до Висновку №1-10/2022 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 14.10.2022 р. 1. фактично земельна ділянка кадастровий номер :50:013:0033 площею 0,15 га, яка належить ОСОБА_2 знаходиться в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме у ОСОБА_2 під будівлями, спорудами та двором -1463,3 кв.м; у ОСОБА_4 під приміщенням квартири АДРЕСА_6 знаходиться частина ділянки площею - 29,5 кв.м; - в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 частина ділянки площею біля 8,0 кв.м, яка необхідна ОСОБА_4 для доступу до спільної криниці та чистини земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні та не входить до ділянки, яка досліджується. 2. Квартира АДРЕСА_1 частково знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :50:013:0033 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) В.02.01, площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 . Площа накладання становить 29,5 кв.м (а.с. 111-125).

Згідно відповіді на адвокатський запит від 08.12.2022 р. відділ №1 Управлінням надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області повідомлено, що згідно Книг записів державної реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, постійного користування землею, договорів оренди землі на ім`я гр-на ОСОБА_2 зареєстровано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №139488 від 15.12.2011 р., кадастровий номер :50:013:0033. Відомості про вказану земельну ділянку були автоматично перенесено з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, відкрито Поземельну книгу та 31.08.2018 р. Новоархангельською селищною радою зареєстровано речове право на земельну ділянку кадастровий номер :50:013:0033 за гр-ном ОСОБА_2 , про що в Державному реєстрі прав вчинено запис №27788156. 29.12.2020 року в результаті розгляду заяви ЗВ-020 про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру у координатах поворотних точок меж земельної ділянки відомості ДЗК про земельну ділянку кадастровий номер :50:013:0033 було виправлено та внесено зміни до координат поворотних точок меж земельної ділянки, в результаті чого земельна ділянка гр. ОСОБА_2 не має співпадінь з жодною ділянкою в просторовій базі. Вказані зміни були внесені до програмного забезпечення на Підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр-ну ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим відповідачем на адресу суду був наданий відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав, як такі, що не відповідають дійсності з наступних підстав: відповідачем було запропоновано позивачці визначити окрему адресу та оформити право власності на її земельну ділянку; на частину приватизованої ним земельної ділянки, для задоволення потреб позивачки в користування землею запропонував їй оформити в порядку частини 1 ст. 98 ЗК України безоплатне користування чужою земельною ділянкою - право земельного сервітуту, уклавши договір про встановлення постійного сервітуту, з метою запобігання порушення прав суміжних співвласників та дотримання правил добросусідства, згідно відмови у виправленні помилок №РВ-019 від 13.05.2019 р. державним кадастровим реєстратором відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, прийнято рішення про відмову ОСОБА_4 у виправленні невідповідностей меж земельних ділянок, у зв`язку із встановленням факту, що відомості Державного земельного кадастру відповідають інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей та не потребують виправлення, в зв`язку з не виявленням відповідних технічних помилок у таких документах. З такої відмови вбачається, що державним кадастровим реєстратором відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області порушень у невідповідності меж земельних ділянок, не встановлено.

Відповідач є власником земельної ділянки загальною площею 0,1500 га за адресою АДРЕСА_3 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадибної) ділянки під кадастровим номером :50:013:0033, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК №139488 виданого 15.12.2011 року. Підстава видачі акту - рішення сесії Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області №544 від 16.08.2011 р. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином підстава для видачі державного акта існує, а позовна вимога про скасування рішення сесії Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області №544 від 16.08.2011 р. стороною позивача не заявлена.

Згідно п.п. 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 р. №1051, запис у Поземельній книзі скасовується Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Сторона позивача не довела, що відомості в Державному земельному кадастрі про формування земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, розташованої за адресою АДРЕСА_3 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадибної) ділянки під кадастровим номером :50:013:0033 порушує будь-які права ОСОБА_4 . Реєстрація, виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, в тому числі і земельну ділянку, здійснюється шляхом відповідного запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, у відповідності до ПКМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2019 р. №1127. Стороною позивача не завлено позовної вимоги про виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на земельну ділянку під кадастровим номером :50:013:0033, загальною площею 0,1500 га, розташованої за адресою АДРЕСА_3 . Вважають,що саме з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Мотивуючи своє рішення суд виходить з наступного:

Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язком можуть виникати з актів органів влади та самоврядування.

Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, орга ном влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або ос порені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії, заява № 48778/99).

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, Подібна права позиція щодо визначення предмету спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 у справі № 916/1743/18.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №607/6092/18, від 05 червня 2019 року у справі №607/6865/18, від 11 червня 2019 року у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу. Право визначення предмету позову належить лише позивачу, який обирає правомірний та ефективний спосіб захисту прав та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

При оцінці обраного позивачем способу захисту своїх прав, потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру порушення, та бути спрямованим на реальне поновлення порушеного права.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 р. у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.

У відповідності до ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя, співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Статтею 118 ЗК України визначено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За змістом ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України.

Правомочність користування майном означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Перешкоди в користуванні - це дії іншої особи щодо обмеження власника майна у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч.1 ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 2 ст.158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Відповідно до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхтог не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах передбачених закономі загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, слід зазначити, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Так, позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

Такий висновок ВП ВС викладений в постанові у справі № 925/642/19. Тотожний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66)).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені докази, суд дійшов висновку, що порушене право позивача не підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме, шляхом визнання незаконними правовстановлюючих документів на право власності на землю.

Тобто, позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, заявлена позивачем вимога є неналежним способом захисту.

За правилами ч.3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс»

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що аргументи позивача та її представника в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння ними вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для задоволення позову.

Зважаючи на те, що на підставі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено повністю, тому судові витрати покладаються на позивача по справі .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 16, 167-178, 191 ЦПК України, ст. ст. 328, 373, 392, 393 ЦК України, ст.ст. 2, 79, 89, 96, 106, 126, 152, 155 ЗК України, Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого ПКМУ від 17.10.2012 р. №1051, ст.ст. 14, 41, 50 Конституції України, ПП Верховного суду України

№7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконними правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію даного рішення направити учасникам справи.

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт Новоархангельськ Кіровоградської області, українка, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Новоархангельським РВ УМВС України в Кіровоградській області 01.02.2007 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт Новоархангельськ Кіровоградської області, українець, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Новоархангельським РВ УМВС України в Кіровоградській області 10.08.1996 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2023 року

Суддя: