Справа № 153/203/23
Провадження № 22-ц/801/941/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 рокуСправа № 153/203/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року, ухвалене суддею Гаврилюк Т.В., в цивільній справі за позовом керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Рихлюка Олексія Вікторовича в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м.Вінниця до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

встановив:

У лютому 2023 року Вінницька спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах Міністерства оборони України та КЕВ м. Вінниця звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 117 129,74 грн на користь держави в особі КЕВ м. Вінниця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на обліку КЕВ м. Вінниця перебуває військове містечко № НОМЕР_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 295,61 га. Право користування земельними ділянками, які перебувають у віданні Квартирно-експлуатаційної частини Могилів-Подільського району площею 329,84 га та 1,928 га в с.Дзигівка належить Міністерству оборони України. На території військового містечка по АДРЕСА_1 , перебуває земельна ділянка № НОМЕР_2 загальною площею 75,1259 га з кадастровим номером :04:001:0102. Вказана земельна ділянка перебуває у власності держави та передана Вінницькою обласною державною адміністрацією на праві постійного користування КЕВ м. Вінниця, цільове призначення - для постійної діяльності Збройних Сил України.

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.12.2021 у справі №153/1757/21, який набрав законної сили 10.01.2022, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Судом при розгляді кримінального провадження встановлено, що в квітні 2021 року у ОСОБА_1 винник прямий умисел, спрямований на самовільне зайняття частини земельної ділянки площею 2,1223 га в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0102 з метою вирощування сільськогосподарських культур, у подальшому збору врожаю та отримання прибутку. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_1 , в порушення вимог статей 78, 93, 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України, за відсутності вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, зареєстрованого в установленому законом порядку, у період з квітня 2021 року по вересень 2021 року використовуючи, як найману, так і власну сільськогосподарську техніку, здійснив посів сільськогосподарської культури - соняшнику та його вирощування, а потім його збір на цій частині земельної ділянки.

Умисні дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. Внаслідок умисних дій ОСОБА_1 відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» затвердженої постанови КМУ від 25 липня 2007 року №963, державним інтересам в особі КЕВ місто Вінниця, МОУ, заподіяно значної шкоди на суму 117 129,74 грн, які на момент пред`явлення позову не відшкодовано.

Згідно висновку експерта сума завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 2,1223 га в масиві земельної з кадастровим номером :04:001:0102 шкоди складає 117 129,74 грн.

Внаслідок ухилення відповідача від сплати заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки шкоди, державний бюджет недоотримує кошти, які можуть бути використані на потреби Міністерства оборони України, що в свою чергу впливає на інтереси держави, оскільки відповідно до ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладаються на Збройні Сили України.

Оскільки внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0102 державі в особі КЕВ м.Вінниця МОУ завдані ОСОБА_1 збитки добровільно не відшкодовано, відтак вони підлягають стягненню у примусовому порядку.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі КЕВ м.Вінниця майнову шкоду завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у сумі 117 129,74 грн, а також судовий збір на користь держави у сумі 1 171,30 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відмовивши у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізній строк у зв`язку з необхідністю залучення адвоката суд обмежив його в участі в судовому засіданні. Судом з незрозумілих причин відхилено його клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд залишив поза увагою відзив на позов, в якому вказано, що ні Міністерство оборони України, ні КЕВ м.Вінниці ніколи не володіли зазначеною земельною ділянкою. Право власності на земельну ділянку за КЕВ м. Вінниці було зареєстровано лише 25.11.2021. У висновку експерта №СЕ-19/102-21/15398-ЕК є розбіжності. Не зрозумілим є, чи знаходилося військове містечко в с.Дзигівка Могилів-Подільського району Вінницької області під охороною. Обробітком землі він займався з дозволу керівника КЕВ-608.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Вінницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.12.2021 (справа №153/1757/21), який набрав законної сили 10.01.2022, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 08.11.2021 між прокурором Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури вінницької області Радьком С.Б. та підозрюваним ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000046 від 21.07.2021, за якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Вироком встановлено, що у квітні 2021 року у ОСОБА_1 виник прямий умисел, спрямований на самовільне зайняття частини земельної ділянки, площею 2,1223 га, в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0102, з метою вирощування сільськогосподарських культур, у подальшому збору врожаю та отримання прибутку.

ОСОБА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 78, 93, 116, 123, 125, 126 Земельного Кодексу України, за відсутності вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, зареєстрованого в установленому законом порядку, у період з квітня 2021 року по вересень 2021 року, використовуючи як найману, так і власну сільськогосподарську техніку, здійснив посів сільськогосподарської культури соняшнику, та його вирощування, а потім збір на частині земельної ділянки, площею 2,1223 га в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0102, що розташована поза межами с. Дзигівка Могилів-Подільського району Вінницької області, та яка відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за цільовим призначенням для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_1 , відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», затвердженої постановою КМУ від 25 липня 2007 року №963, державним інтересам, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця Міністерства оборони України, заподіяно значної шкоди на суму 117 129 гривень 74 копійки.

Згідно висновку експерта від 29.10.2021, наданого у кримінальному провадженні, сума завданої шкоди, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, площею 2.1223 га, в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0102, складає 117 129 гривень 74 копійки, яка зазначена в розрахунку від 20.10.2021 №0-2-0.445-9356/2-21, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 №963 «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу».

ОСОБА_1 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Потерпілим у кримінальному провадженні визначено КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України (а.с.21-25 т.1).

Начальник КЕВ м. Вінниця листом №573/3334 від 01.12.2022 звернувся до Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, в якому просив посприяти у забезпеченні захисту інтересів держави в особі КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України шляхом пред`явлення відповідного позову до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків (а.с.18-20 т.1).

Із листа КЕВ м. Вінниця №573/67 від 09.01.2023 слідує, що в рамках кримінального провадження цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України не заявлявся. Кошти в розмірі 117 129,74 грн на розрахункові рахунки КЕВ м.Вінниця з цільовим призначенням - відшкодування завданої шкоди не надходили. Станом на 09 січня 2023 року завдана державі шкода в особі КЕВ м.Вінниця Міністерства оборони України внаслідок злочинних діянь ОСОБА_1 не відшкодована (а.с.35 т.1).

Встановивши, що відповідач ухиляється від сплати заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки шкоди, у зв`язку з чим державний бюджет недоотримує кошти, які можуть бути використані на потреби Міністерства оборони України, що в свою чергу впливає на інтереси держави, прокурор звернувся в інтересах держави до суду із даним позовом.

Згідно зі ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

З положень статті 123 ЗК України слідує, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі прийнятого рішенням про надання земельної ділянки у користування.

За приписами ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

В силу статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У п. б) ч. 1 ст. 211 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

У статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» зазначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Під самовільним зайняттям земельної ділянки слід розуміти будь-які дії особи, які свідчать про заволодіння та/або користування земельною ділянкою за відсутності рішення органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування чи державного органу приватизації про передачу у власність чи надання у користування земельної ділянки або правочину, яким засвідчується перехід прав на земельну ділянку від попереднього власника чи землекористувача до особи, що заволодіває земельною ділянкою, а так само за відсутності інших передбачених законодавством юридичних фактів, які підтверджують виникнення в особи права власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Верховний Суд в постанові від 20.02.2020 у справі №1940/1655/18 дійшов висновку, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на неї або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є самовільним заняттям земельної ділянки.

У ст. 56 Закону України «Про охорону земель» зазначено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів порушує зазначені державні інтереси, унеможливлює правомірне отримання коштів за таке користування та перешкоджає законному розпорядженню земельними ділянками.

В абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Суд першої інстанції, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам та встановивши фактичні обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння відповідачем державі в особі КЕВ м. Вінниця шкоди у визначеному розмірі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що судом з незрозумілих причин відхилено його клопотання про перенесення розгляду справи та про розгляд справи в загальному позовному провадженні, однак, вказані доводи відхиляються апеляційним судом.

Встановлено, що ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження. В ухвалі вказано, що судове засідання для розгляду справи по суті буде проведено 27.02.2023 у приміщенні суду з повідомленням (однак без виклику) сторін.

У відповідності із частиною четвертою статті 187 ЦПК України визначено відповідачеві строк для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом шести днів з дня вручення ухвали (а.с.169-173 т.1).

Копію вказаної ухвали отримано ОСОБА_1 13.02.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.187 т.1).

16.02.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він заперечив щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив справу розглядати у порядку загального позовного провадження (а.с.177-179 т.1).

23.02.2023 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позов (а.с.182-184 т.1).

24.02.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив розгляд справи, призначений на 27.02.2023, перенести на більш пізніший термін, оскільки він має намір заключити угоду з адвокатом, який буде представляти його інтереси (а.с.188 т.1).

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.02.2023 заяву ОСОБА_1 із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення, а також відмолено у задоволенні його заяви про відкладення (перенесення на більш пізніший термін) розгляду справи (а.с.190-193 т.1).

Розглядаючи вказані клопотання суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є малозначною, а тому характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Обґрунтування заяви про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження суд вважав не переконливим і таким, що не ґрунтується на вимогах закону, а відтак не вбачав підстав для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Встановивши, що відповідачем вчасно подано відзив на позовну заяву, а також відсутність підстав для переходу до розгляду справи у загальному позовному провадженні, зважаючи на те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, однак без виклику сторін, суд відмовив у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Тобто, за результатами розгляду вказаних вище клопотань суд надав належне обґрунтування відсутності підстав для їх задоволення.

Вказані висновки суду апелянтом не спростовані, а відтак твердження про порушення судом його прав не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому висловив свої заперечення щодо заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 вказує про те, шо вказаний відзив на позов судом першої інстанції залишено поза увагою, оскільки у відзиві він наголошував, що ні Міністерство оборони України, ні КЕВ м. Вінниці ніколи не володіли вказаною вище земельною ділянкою. Дана земельна ділянка була передана для потреб військових, які дислокувалися на території військового містечка с. Дзигівка Ямпільського район Вінницької області, але не державним актом. Так як право власності на земельну ділянку належним чином було зареєстровано лише 25.11.2021, тому незрозумілим є, яким чином землям оборони, які фактично не належали КЕВ м. Вінниці, ним було завдано шкоди.

Така позиція апелянта не заслуговує на увагу, оскільки з доданих до позовної заяви документів, зокрема, з обвинувального акту, затвердженого прокурором Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області Радьком С.Б. 08 листопада 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачувався в самовільному зайнятті земельної ділянки в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0102, що розташована поза межами с. Дзигівка Могилів-Подільського району Вінницької області та яка відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за цільовим призначенням для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України. Внаслідок умисних дій ОСОБА_1 держаним інтересам в особі КЕВ м. Вінниця міністерства оборони України заподіяно значної шкоди на суму 117 129,74 грн.

08 листопада 2021 року між прокурором Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області Радьком С.Б. та підозрюваним ОСОБА_1 укладено угоду про визнання винуватості.

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості, за якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Частина перша статті 197-1 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Частиною першою статті 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути, в тому числі, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим у кримінальному провадженні визнано КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України, який не заперечував щодо укладення між прокурором та ОСОБА_1 угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Обвинувачений ОСОБА_1 беззастережно, в повному об`ємі визнав свою вину та не заперечував щодо затвердження судом цієї угоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Укладаючи угоду про визнання винуватості, ОСОБА_1 не заперечував, що шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки було завдано держаним інтересам в особі КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України.

Тому саме КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України, як особа, яку визнано потерпілою в кримінальному провадженні, має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

ОСОБА_1 розумів характер обвинувачення, щодо якого він визнавав себе винуватим, і у разі незгоди з висунутим обвинуваченням міг використати своє право на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Не приймаються до уваги доводи скарги щодо наявності розбіжностей у висновку експерта №СЕ-19/102-21/15398-ЕК, адже цим висновком в кримінальному провадженні визначено розмір завданої ОСОБА_1 шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, розмір якої є значним і саме цей розмір впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення і дає відповідь на питання чи вчинене діяння є кримінально караним, чи доводить відсутність в його діях ознак кримінального діяння.

Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 197-1 КК України необхідно встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди (у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян).

Тобто розмір шкоди є об`єктивною стороною злочину, тому вказані доводи повинні були бути предметом дослідження суду при розгляді кримінального провадження. Однак, ОСОБА_1 розмір шкоди не оспорював.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко