Провадження № 2/639/503/23 Справа № 639/4092/22
04 квітня 2023 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Марченка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Василевської Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 639/4092/22
позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )
відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )
треті особи: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (адреса місцезнаходження: Григорівське шосе, 67, м. Харків)
про визнання припиненим права користування житлом,-
ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом з урахуванням уточнень до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить визнати припиненим право ОСОБА_2 на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог представник позивача посилається на те, що 01.08.1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у палаці одруження «Жовтневий» в м. Харкові, актовий запис № 1045. Після одруження подружжя проживало у будинку, який на той час належав батьками позивачки, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вселився у вказаний вище будинок зі згоди його власника та проживав у ньому як член сім`ї, а саме як чоловік ОСОБА_1 11.10.2012 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 фактично залишився проживати у будинку колишньої дружини. Співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_3 . Позивач була проти того щоб ОСОБА_2 залишився проживати у належному їй будинку, однак відповідач відмовляється добровільно припиняти користуватися будинком колишньої дружини та порушує право користування позивача.
Також представник позивача зазначає, що відповідач має у власності приватний будинок придатний до проживання який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , однак відмовляється добровільно переїжджати до свого будинку. ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння стає агресивним та соціально небезпечним у зв`язку з чим ОСОБА_1 не може користуватися належним їй будинком, змушена часто проживати у знайомих так, як ОСОБА_2 вчиняє сварки та наносить тілесні ушкодження позивачці, а тому позивачка боїться залишатись в одному будинку з нетверезим та агресивним відповідачем.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова (Баркової Н.В.) від 14.12.2022 року заявлено самовідвід судді Барковій Н.В.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2022 року, вказані матеріали цивільної справи № 639/4092/22 надійшли до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Марченко В.В.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.01.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Святець О.М. не з`явилися, предстаником позивача надано до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності позивача та представника позивач та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання, причини неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи Новобаварського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місцезнаходження, причини неявки суду не повідомив.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії рішення Народного суду Жовтневого району міста Харкова від 22.10.1985 року у цивільній справі № 2-1464/85, копії договору дарування частки житлового будинку № 685 від 20.07.2009 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дядіковою О.В. та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23486229 від 04.08.2009 року співвласниками житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до копії заочного рішення Жовтневого районного суду від 11.10.2012 року у цивільній справі № 2012/6309/2012 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01.08.1986 року у палаці одруження «Жовтневий» в м. Харкові за реєстровим номером № 1045.
Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в Харківській області від 11.01.2023 року, що була надана за запит Жовтневого районного суду м. Харкова, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, між сторонами склались житлові правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
За змістом зазначених приписів правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
У справі, встановлено, що відповідач набув право користування спірним житлом згідно з законом, тобто набув охоронюване законом право на мирне володіння майном як член сім`ї, а саме як чоловік ОСОБА_1 .
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зазначила, що правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.
У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.
Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.
Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.
У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.
Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, судом встановлено, що позивач є співвласником житлового будинку. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки та проживає у спірному житловому будинку як колишній член сім`ї чим створює перешкоди у користуванні житловим будинком позивачу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання припиненим права на користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 402, 405, 406 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання припиненим права користування житлом задовольнити повністю.
Визнати припиненим право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Треті особи: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ),

Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (адреса місцезнаходження: Григорівське шосе, 67, м. Харків).

Повний текст рішення виготовлено 04.04.2023 року

Суддя В. В. Марченко