КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/730/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного Управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб державного органу,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Судаков Валерій Валерійович звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Держави України в особі Головного Управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб державного органу, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5800,00 доларів США (за курсом НБУ на день фактичної виплати), 3500,00 грн. матеріальної шкоди, 50 000,00 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди та суми, сплаченої у зв`язку з поданням їй юридичної допомоги за рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 13 липня 2020 року до чергової частини Таїровського ВП надійшла заява від ОСОБА_1 відносно того, що 13 липня 2020 року близько 12:30 години невстановлена особа, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , шляхом ривку з руки ОСОБА_1 , відкрито вкрала жіночу сумку, в якій знаходились паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_1 , ключі від квартири, грошові кошти в сумі 5000,00 грн. та 10 тисяч доларів США, які належать ОСОБА_1 13 липня 2020 року було затримано громадянина ОСОБА_2 під час якого було виявлено та вилучено пакет з грошовими коштами в середині, а саме 100 доларові купюри в кількості 58 штук.

Представник позивача вказує, що 14 липня 2020 року слідчий СВ ВП 4 ОРУП 1 ГУНП в Одеській області виніс постанову про визнання грошових коштів речовими доказами та передав до камери схову ОРУП 1 ГУНП в Одеській області на зберігання речові докази по кримінальному провадженню 0000982, згідно квитанції № 001367 та запису № 356 в книзі обліку речових доказів, цінностей та іншого майна, яке тимчасово вилучено та/або на які слідчим суддею, судом накладено арешт, як захід забезпечення кримінального провадження деформовані грошові кошти та інші речові докази. 16 липня 2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси наклав арешт на грошові кошти у розмірі 5800 доларів США та 3500 грн., які були вилученні у затриманого ОСОБА_2 03 вересня 2021 року Київський районний суд м. Одеси, під час розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286 КК України, скасував арешт на зазначені грошові кошти та зобов`язав повернути їх позивачці. 08 вересня 2021 року позивач надала копію ухвали до ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для виконання. 16 вересня 2022 року начальник ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області повідомив її про неможливість повернення грошових коштів у зв`язку із тим, що під час проведення щорічної інвентаризації речових доказів було встановлено, що в камері схову під квитанцією № 001367 зберігаються речові докази з іншого кримінального провадження. Одночасно речові цінності на які було накладено арешт Київським районним судом м. Одеси, визначеними речовими доказами по кримінальному провадженню та обліковувались за квитанцією № 001367 не знайдені.

Таким чином, представник позивача зазначає, що з вини посадових осіб ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Державою Україною нанесено матеріальну шкоду позивачу у розмірі 5800 доларів США, 3500 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Матеріальна шкода полягає у втрачених посадовими особами грошових коштах, а моральна шкода у стражданнях, пов`язаних з необхідністю очікування повернення грошових коштів, які необхідні для лікування.

Представник позивача вказує, що обставинами, які збільшують розмір моральної шкоди є похилий вік позивачки, тяжкий стан її здоров`я онкохвора, злоякісне новоутворення шкіри та інших частин обличчя та що єдиним джерелом її доходу є пенсія за віком у розмірі 5601,57 грн.

З урахуванням викладеного, представник позивача звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподіллено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 01.11.2022 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного Управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб державного органу. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

30.12.2022 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просив продовжити строк ГУНП в Одеській області визначений для подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , залучити пояснення ГУНП в Одеській області до матеріалів справи, вважати їх як виступ в дебатах та у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги представник відповідача обґрунтовує тим, що Головне управління вважає позовну заяву ОСОБА_1 не обґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню, так як зазначена заява складається здебільшого з цитування нормативних положень після чого представник позивача просить залучити до матеріалів справи письмові докази перелічені в додатках. Щодо вимог представника позивача про стягнення моральної шкоди, представник відповідача вказує наступне. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Представник відповідача у своєму відзиві вказує, на необхідність дотримання загальних умов цивільно-правової відповідальності, за відсутності яких, не може відбуватися притягнення до такої, але такі умови взагалі ігноруються позивачем, не висвітлюються у необхідному контексті та не обґрунтовуються.Представник відповідача вказує, що позивачі вважають, що наявність такої моральної шкоди є обставиною, яка не підлягає доказуванню у цивільному процесі оскільки їх правова позиція розглядається як так звана презумпція наявності моральної шкоди, що знаходить відображення в науковій літературі. Важливим є та обставина, що закріплення такої презумпції має визначатися лише законом. Однак, в діючому законодавстві України презумпція наявності моральної шкоди не передбачена, а тому наявність моральної шкоди не може бути визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. У зв`язку із чим, в даному випадку діють положення ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування.Із врахуванням вказаних положень, представник відповідача зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування може бути лише процесуальною вимогою про надання можливості довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.Проаналізувавши позовну заяву Головне управління наголошує увагу на тому, що позивачі намагаються спекулюючи фактичними обставинами та надаючи їх суду та сторонам як докази підтвердження завданої шкоди, при цьому сподіваючись на неуважність сторони та суду намагається ввести їх в оману. Також на думку представника відповідача, позивач зловживає наданими їй процесуальними правами.

Представник відповідача вважає, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Особа має таке право за умови, якщо доведе, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права, свободи та інтереси чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватись (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.Із матеріалів справи не є можливим встановити, які правові наслідки безпосередньо для позивача породжують дії суб`єкта владних повноважень, яким чином впливає на його обов`язки або буде впливати. На думку представника відповідача, позивач не довів, на чому ґрунтуються його вимоги в розрізі порушення прав, нібито зі сторони службових осіб ГУНП в Одеській області.

Також представник відповідача вказує, що у разі викрадення майна, ГУНП в Одеській області, як орган не може відповідати за дії третіх осіб, які викрали таке майно. В розрізі вказаного вбачається, що ГУНП в Одеській області жодним чином не порушує прав та свобод позивача.Крім того, при наявності інформації щодо зникнення речових доказів потерпілою ОСОБА_1 мали б вживатись заходи направлені на відшукання причин та умов, що до цього призвели. З викладеного випливає риторичне питання: чи зверталась позивач у справі до уповноваженого органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення? На думку представника відповідача саме це є ключовим аспектом при розгляді цієї судової справи, адже саме у кримінальному провадженні мала б відшкодовуватись така шкода.Таким чином, представник відповідача зазначає, що у разі якщо б позивач дійсно вважав би, що його права порушені, то він мав би звернутися зі скаргою до слідчого судді у порядку та строки визначені КПК України, або іншого уповноваженого органу, зокрема ДБР. Однак, позивачем таких дій здійснено не було, лише зі спливом певного часу подався цивільний позов до суду.

Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що вказані позивачем твердження не є і не можуть бути предметом спору у даній справі, адже не підпадає під юрисдикцію цивільного судочинства.

Представник відповідача також зазначає, що після доведення наявності факту моральної шкоди, якщо така і мала місце, необхідно з`ясувати наявність чи відсутність причинного зв`язку між причиною, тобто протиправністю поведінки, та моральною шкодою, як наслідком.Так, з вказаних в даному відзиві на позовну заяву доводів, представник відповідача зазначає, що можливо зробити висновок про правомірність дій з боку органів досудового розслідування, що свідчить про відсутність підстав для притягнення до цивільно-правової відповідальності як такої.

Також представник відповідача вважає, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.Однак для настання відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передбаченої ст. 1176 К України, повинні існувати обставини, Визначені частиною 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».Таких обставин в ході аналізу позовної появи та доданих до неї документів представником відповідача не встановлено, оскільки позивачі просять відшкодувати їй шкоду, завдану внаслідок пошкодження їх майна, тому з урахуванням вищевказаного представник відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У підготовчому засіданні 02.02.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 16.03.2023 року позивач та його представник не з`явились, але від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без їх участі.

У судове засідання 16.03.2023 року представник відповідача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 липня 2020 року до чергової частини Таїровського ВП надійшла заява від ОСОБА_1 відносно того, що 13 липня 2020 року близько 12:30 години невстановлена особа, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , шляхом ривку з руки ОСОБА_1 , відкрито вкрала жіночу сумку, в якій знаходились паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_1 , ключі від квартири, грошові кошти в сумі 5000,00 грн. та 10 тисяч доларів США, які належать ОСОБА_1 13 липня 2020 року було затримано громадянина ОСОБА_2 під час якого було виявлено та вилучено пакет з грошовими коштами в середині, а саме 100 доларові купюри в кількості 58 штук.

З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2020 року слідчий Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області (змінена назва після реформування слідчий відділ відділу поліції 4 Одеського районного управління поліції 1 ГУНП в Одеській області) виніс постанову про визнання грошових коштів речовими доказами та передав до камери схову ОРУП 1 ГУНП в Одеській області на зберігання речові докази по кримінальному провадженню 0000982, згідно квитанції № 001367.

03 вересня 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси, під час розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286 КК України було скасовано арешт на зазначені грошові кошти та зобов`язано повернути їх ОСОБА_1

16 вересня 2022 року начальник ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області листом № 60-7206 повідомив позивача про неможливість повернення грошових коштів у зв`язку із тим, що під час проведення щорічної інвентаризації речових доказів було встановлено, що в камері схову під квитанцією № 001367 зберігаються речові докази з іншого кримінального провадження. Одночасно речові цінності на які було накладено арешт Київським районним судом м. Одеси, визначеними речовими доказами по кримінальному провадженню та обліковувались за квитанцією № 001367 не знайдені.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи, те що відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р. № 1104» відповідальними за зберігання речових доказів є, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.

Відповідно до п. 21 вищевказаного Порядку, речові докази у вигляді грошей (у готівковій формі) у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання, крім зберігання в індивідуальні сейфах, уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання (далі - уповноважений банк), з їх описом зазначенням найменування та номіналу, номерів банкнот, який додається до супровідного листа.

Відповідно до п. 27 вищевказаного Порядку, схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припинень тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Тобто, суд приходить до висновку, що посадовими особами ГУ НП в Одеській області в особі ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області вимоги зазначеного порядку не виконані та порушені.

Отже суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача підлягає задоволенню у повному обсязі враховуючи те, що посадовими особами ОРУП 1 ГУНП в Одеській області не виконано обов`язку забезпечення схоронності та повернення грошових коштів, які було вилучено у ОСОБА_1 та які належать їй.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

З урахуванням того, що позивач є людиною похилого віку, яка має онкологічне захворювання, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 7784/22, яка потребує лікування, та враховуючи той факт, що посадовими особами не було виконано вимог діючого законодавства порядку зберігання речових доказів, що призвело до неможливості отримання їх позивачем та викликало у позивача фізичні та душевні страждання та позбавлення можливості проходження необхідного лікування її захворювання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне, за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого, спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Визначений законом розмір є мінімальним, а тому суд, виходячи із обставин даної справи, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 , виходячи із засад верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Суд, встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість ОСОБА_1 , значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які понесла позивач через неможливість отримання своїх грошових коштів та продовження лікування, прийшов до висновку, що позивачу була спричинена моральна шкода у розмірі 10000,00 грн., та саме в такому розмір вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Розмір моральної шкоди 50000,00 грн., що визначений позивачем, суд вважає необґрунтованим та такими, що не відповідає принципу співмірності сатисфакції.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 15.12.2020 року по справі №752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Також прохальна частина позовної заяви містить вимоги про відшкодування суми сплаченої у зв`язку з наданням позивачу юридичної допомоги, проте жодних доказів про оплату юридичної допомоги та визначення її розміру позивачем не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного Управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб державного органу задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України, шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав 5112 від 03.08.2020 року) матеріальну шкоду у розмірі 5800 (п`ять тисяч вісімсот) доларів США (за курсом НБУ на день фактичної виплати), матеріальну шкоду у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., та моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 березня 2023 року.

Суддя Петренко В. С.