БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1149/23
Провадження № 2/497/461/23
19.06.2023 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Деревенського І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на її користь з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 15 жовтня 2019 року по 31 березня 2023 року у розмірі 90 763,00 гривень.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2019 року Болградським ДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2019 року до 22 листопада 2033 року.
На даний час згідно розрахунку заборгованості за аліментами від 18 квітня 2023 року, виданого старшим державним виконавцем Болградського ДВС ГТУЮ в Одеській області за період з 15 жовтня 2019 року по березень 2023 року станом на 31.03.2023 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 становить 90 763,00 гривень.
Виходячи з обмежень встановлених ч.1 ст.196 СК України стягнення пені (неустойки) здійснюється у всякому разі не більше 100 відсотків самої заборгованості по аліментам, та відповідно вона, позивач просить стягнути неустойку (пеню) в розмірі 90 763.00 гривень.
Ухвалою від 31.05.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 19.06.2023 року об 11:00 годині, про що сповіщено сторони по справі (а.с.19).
У судове засідання 19.06.2023 року:
-позивач не прибула, повідомлена належним чином, про що в справі є докази (а.с.21). Через канцелярію суду подала заяву, якою підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволені, розгляд справи просила провести у її відсутність (а.с.55).
-відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства.
Поштовий лист повернувся до суд без вручення з відміткою листоноші, що адресат відсутній за вказаною адресою( а.с.22-24).
У випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою
Що відповідає висновку Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19, переглядаючи відмову поновити пропущений строк апеляційного оскарження.
КГС ВС зазначив, що близьку за змістом правову позицію про належне повідомлення викладено в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17;
КГС ВС від 27.11.2019 у справі № 913/879/17;
КГС ВС від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19;
КГС ВС від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих нею не було.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.3, 55).
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків тау будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка немає достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2015 року, який на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 25.10.2017 року (справа №497/1420/17/ провадження №2/497/844/17) розірвано
У цьому шлюбі у сторін народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6), де батьками значаться: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10.12.2019 року (справа №497/1536/19, провадження №2/497/916/19) року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Залізничне Болградського району Одеської області (що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), - на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), - аліменти для утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % (п`ятдесяти відсотків) встановленого Законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, - щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду - з 15.10.2019року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, - до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8-9).

На виконання зазначеного рішення від 10.12.2019 року, Болградським районним судом 13.12.2019 року видано виконавчий лист (а.с.28), за яким на підставі заяви стягувача (а.с.27) Болградським районним відділом ДВС було відкрито виконавче провадження № 60907335 відповідно до якого проводяться виконавчі дії примусового характеру (а.с.11-15, 25-54).

Відповідачу (боржнику) на адресу його постійного місця проживання, державним виконавцем 18.12.2019 було надіслано постанову про відкритті виконавчого провадження (а.с.29).

Згідно постанови державного виконавця від 18.12.2019 року накладено арешт на майно боржника (а.с.31).

Постановами державного виконавця від 24.02.2022 року встановлено: - тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а..42 на звороті), - тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (а.с.43).

Також 24.02.2022 року на підставі постанови державного виконавця накладено арешт на кошти боржника (а.с.44).

Для забезпечення належного виконання рішення та відповідно до вимог діючого законодавства державним виконавцем вдруге винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.45).

Усі вжиті державним виконавцем заходи позитивного результату не надали, аліменти відповідачем не сплачуються починаючи з жовтня 2019 року, в зв`язку з чим державним виконавцем сформовано розрахунок заборгованості по аліментам по АСВП №60907335 від 18.04.2023 року (а.с.14, 15, 49).

Згідно цього розрахунку слідує, що відповідачем не було зроблено жодного платежу за вказаний період, та за ним, відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2019 року по березень 2023 року включно в розмірі 90 763.00 гривень (а.с.15).

В позовній заяві позивач розрахувала суму неустойко (пені) за несплату аліментів за період з 15.10.2019 року по квітень 2023 року, яка склала 591 973.28 гривень (а.с.1-3).

У відповідності до ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (ч.2 ст.195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України).

Державним виконавцем було надано розрахунок заборгованості по аліментам по АСВП № 60907335 від 18.04.2023 року, в якому зазначені суми, що підлягали сплаті відповідачем щомісяця починаючи з жовтня 2019 року по березень 2023 року включно, що не оскаржується позивачем, відповідач не відреагував ніяким чином на цей розрахунок, та з нарахуванням яких суд цілком погоджується, та вважає, що саме ці платежі щомісячно повинен був здійснювати відповідач не пізніше 01 числа наступного місяця (а.с.15).

Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Разом із тим згідно з ч.3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Отже, розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006 року - передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під час розгляду справи судом не було встановлено поважних причин, які не залежали від його волі, за яких боржник не сплачує аліменти, сам відповідач ніяким чином не спростував доводи позивача.

Таким чином, станом на березень 2023 року включно відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 90 763.00 гривень (а.с.15).

Згідно наведеного позивачем розрахунку сума неустойки (пені) за несвоєчасну і у повному обсязі сплату аліментів за період з 15 жовтня 2019 року по березень 2023 року становить 591 973.28 гривень (а.с.1-3).

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення, однак розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі №572/1762/15-ц.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач неналежно виконує покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки зовсім не сплачує стягнуті з нього за рішенням суду аліменти, докази відсутності вини відповідача щодо несплати аліментів матеріали справи не містять, у зв`язку із чим наявні передбачені статтею 196 СК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Суд приймає до уваги положеннями вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України: у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розрахований позивачем розмір пені 591 973.28 гривень, в даному випадку значно перевищує встановлений станом на березень 2023 року включно розмір заборгованості по сплаті аліментів 90763.00 гривень, а тому в силу вимог ст.196 ч.1 СК України, позивач, яка є одержувачем аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі … не більше 100 відсотків заборгованості, тобто в розмірі 90 763.00 гривень.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, та з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 15 квітня 2019 року по березень 2023 року включно в розмірі 90 763.00 гривень

Щодо судових витрат:

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

В силу вимог ст.141 ч.6 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1073.60 гривень.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.180, 195, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 137, 141, 229, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Залізничне Болградського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області 30.03.2010 року,

на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 20.10.2015 року Болградським РС ГУДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 ,

неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 15 жовтня 2019 року по березень 2023 року включно в сумі 90 763.00 гривень (дев`яносто тисяч сімсот шістдесят три гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Залізничне Болградського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області 30.03.2010 року, на користь держави суму судового збору в розмірі 1073.60 гривень (десять тисяч сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В.Кодінцева