Справа № 138/109/23
Провадження № 22-ц/801/658/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 рокуСправа № 138/109/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвоката Залокоцької В. Д. на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Київської Т. Б. від 07 лютого 2023 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Прогрес», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Могилів-Подільська міська рада Вінницької області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності,

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив:

- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Суботівської сільської ради Вінницької області «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: «Господарський двір» урочище, буд. АДРЕСА_1 » № 9 від 06 березня 2013 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення критий тік, площею 1660 кв. м, проведену державним реєстратором реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області Анцут О. А., номер запису про право: 302435 від 08 березня 2013 року.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного судуВінницької області від 23 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання недійсним рішення про оформлення права власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 не зазначив, які права він має щодо вказаного нерухомого майна та за захистом чого саме він звернувся до суду і, всупереч пункту 5 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК України), не зазначив про докази, які підтверджують такі обставини, а також таких доказів не надано.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підставою для звернення до суду з цим позовом є виникнення сумніву у правомірності набуття Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі СТОВ «Прогрес») права власності на нерухоме майно, а саме «Господарський двір» урочище, буд. АДРЕСА_1 . Всупереч статтям 15, 16 ЦПК України, ні в позові, ні в заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 не зазначено, яке саме його право було порушено та яким чином, та не зазначено правової підстави для звернення до суду з цим позовом. Оскаржуючи рішення органу місцевого самоврядування позивачем зазначено такий орган лише третьою особою, а не відповідачем. Тому позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_1 адвокат Залокоцька В. Д., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що позовна заява відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звернення до суду з цим позовом є виникнення сумніву у правомірності набуття СТОВ «Прогрес» права власності на нерухоме майно, а саме «Господарський двір» урочище, буд. 3, с. Суботівка Могилів-Подільського району Вінницької області. Всупереч статтям 15, 16 ЦПК України, ні в позові, ні в заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 не зазначено, яке саме його право було порушено та яким чином, та не зазначено правової підстави для звернення до суду з цим позовом. Оскаржуючи рішення органу місцевого самоврядування позивачем зазначено такий орган лише третьою особою, а не відповідачем. Тому позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

З такими висновками погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп (справа за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року та «Беллет проти Франції» від 04 грудня1995 року).

Отже право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження; 3) окремого провадження.

Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга статті 174 ЦПК України).

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (частина третя статті 175 України).

За змістом частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 185 ЦПК України).

Частиною третьою статті 185 ЦПК України передбачено, що, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви застосовуються у тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом цієї норми закону повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Як видно з матеріалів справи на виконання вимог ухвали Могилів-Подільського міськрайонного судуВінницької області від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що в межах розгляду справи № 138/2115/22 за позовом СТОВ «Прогрес» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, предметом якої є нежитлове приміщення Критий тік літ. «Г», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у нього виник обґрунтований сумнів щодо законності виникнення права власності у СТОВ «Прогрес» на вказане вище нерухоме майно. В подальшому він з`ясував, що підставою видачі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08 березня 2013 року СТОВ «Прогрес» стало рішення виконавчого комітету Суботівської сільської ради Вінницької області «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: «Господарський двір» урочище, буд. АДРЕСА_1 » № 9 від 06 березня 2013 року. Вважав вказане рішення таким, що винесено з порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування» та інших нормативно-правових актів.

Зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків видно, що ОСОБА_1 були викладені обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а в якості додатків до позову надано докази, які, на його думку, підтверджують вказані обставини.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 760/26376/19 (провадження № 61-5037 св 20) зазначив, що «ненадання відповідних доказів, які вимагає суд на стадії відкриття провадження у справі, не може бути підставою для повернення позовної заяви позивачу, оскільки останній звернувся до суду за захистом прав та надав відповідні докази, які вважав за потрібне для підтвердження своїх вимог та які вважав достатніми, указане повинно вирішуватися при ухваленні судового рішення по суті».

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20).

Отже не зазначення ОСОБА_1 в позовній заяві про те, яке саме його право було порушено та яким чином, не зазначення правової підстави для звернення до суду з цим позовом не може бути підставою для залишення без руху позовної заяви і подальшого її визнання неподаною та повернення.

Крім того в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , оскаржуючи рішення органу місцевого самоврядування, зазначив такий орган лише третьою особою, а не відповідачем.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 748/485/18 (провадження № 61-3240св19) зробив висновок, що «під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави».

Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення.

Водночас пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Nunes Dias v. Portugal» (Нун`єш Діаш проти Португалії) від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).

Таким чином суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви з тих підстав, що позивач не усунув недоліки позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвоката Залокоцької В. Д. задовольнити.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета