Номер провадження: 22-ц/813/6341/23
Справа № 495/9139/22
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого: Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Еклектромережі»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 у складі судді Шевчук Ю.В.,

встановив:

В листопаді 2022 року Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» (далі - АТ «ДТЕК Одеські Еклектромережі») звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії в сумі 28 556,58 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2023 позов АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 28 556,58 грн. та судовий збір в сумі 2481 грн.

10.03.2023 АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» звернулось до Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 у задоволенні заяви АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» про ухвалення додаткового рішення відмовлено з посиланням на те, що позовна заява не містила вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з наведеною ухвалою АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» оскаржило її до апеляційного суду. В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що у поданому позові було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Також до позовної заяви було додано копію договору про надання правової допомоги від 25.09.2020. Крім того, АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» зазначає, що в заяві від 17.01.2023 було зазначено, що докази понесення витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На виконання зазначеної норми, АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» після ухвалення рішення подало до суду заяву разом з доказами про розмір витрат на правничу допомогу. Враховуючи вище викладене, позивач зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена при неповному дослідженні всіх обставин справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням у справі постанови про задоволення заяви АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» про ухвалення додатковго рішення.

Представник АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ОСОБА_1 в судове засідання 01.08.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Враховуючи, що матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У пункті 20 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвали в рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Отже, процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для ухвалення додаткового рішення немає, оскільки судом при винесенні рішення було вирішено питання щодо усіх позовних вимог позивача.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд виходить з того, що головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

Так, апеляційним розглядом справи встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 02.03.2023: позовну Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК Одеські Еклектромережі» заборгованість за необліковану електричну енергію у розмірі 28556,58 грн. та сплачений судовий збір у сумі 2481,00 грн.

При цьому питання щодо витрат на правничу допомогу судом не було вирішено.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із вказаною позовною заявою, АТ «ДТЕК Одеські електромережі» зазначило про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в тому числі і витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, а також заявив, що за результатами розгляду справи буде складено акт наданих послуг щодо представництва інтересів позивача в рамках вказаної справи (а.с.8).

Крім того, до позовної заяви позивачем також було додано копію договору № 137-ОЕМ про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року, згідно якого правова допомога АТ «ДТЕК Одеські електромережі» надається Адвокатським об`єднанням «Перший радник» (а.с. 30-36).

Більш того, 17.01.2023 за вх.№1130/23 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, у якій також зазначив, що докази підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 50).

Отже, представник позивача просив ухвалити додаткове рішення по справі та стягнути з відповідача на користь АТ «ДТЕК Одеські електромережі» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень, заявивши та подавши до суду відповідні докази, а саме:

-копію договору № 137-ОЕМ про наданя правової допомоги від 25 вересня 2020 року, згідно якого правова допомога АТ «ДТЕК Одеські електромережі» надається Адвокатським обєднанням «Перший радник» (а.с. 30-36);

-копію свідоцтва про право на зайнятт адвокатською діяльністю (а.с. 29);

-додаткова угода №2224-ООЕ/12 до Договору про надання правової допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року (а.с. 37);

-Акт надання послуг №59 від 06.03.2023 року, який містить детальний опис робіт (наданих послуг) та їх вартість (а.с. 67 зворотня сторона).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те, що підстав для ухвалення додаткового рішення немає, оскільки судом при винесенні рішення було вирішено питання щодо усіх позовних вимог позивача - є помилковим.

Вирішуючи питання про можливість розподілу у справі судових витрат за поданою заявою, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 1-3 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

З вищевикладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх не співмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа N907/357/16).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року, укладений між АТ «ДТЕК Одеські електромережі» в особі генерального директора Фоменка О.В. та Адвокатським об`єднанням «Перший радник» в особі Керівника Геза А.В.

Як встановлено апеляційним судом, представник АТ «ДТЕК Одеські електромережі» неодноразово робив заяви та заявляв про необхідність вирішення питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої 10.03.2023, представник АТ «ДТЕК Одеські електромережі» - адвокат Калініченко С.М. додав: довіреність №92/2022 від 16.03.2022; Акт надання послуг №59 від 06.03.2023, який містить детальний опис робіт (наданих послуг) та їх вартість; додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року (а.с. 63-68).

В цілому, надані адвокатом позивачу у справі послуги за вказаним актом приймання-передачі виконаних робіт стосуються послуг, наданих у цій справі.

Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду у цій справі ухвалено 02.03.2023.

Заяву про ухвалення додаткового рішення у справі представник АТ «ДТЕК Одеські електромережі» - адвокат Калініченко С.М. подав до суду лише 10.03.2023, тобто з пропуском строку, встановленого ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Поряд з цим, акт наданння послуг, укладений між Адвокатським об`єднанням «Перший радник» в особі директопа Геза А.В. та АТ «ДТЕК Одеські електромережі» в особі генерального директора Григор`єва Д.І. датовано 06.03.2023.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник АТ «ДТЕК Одеські електромережі» - адвокат Калініченко С.М. порушує питання про поновлення вказаного строку.

Причиною несвоєчасного подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу заявник зазначає те, що рішення суду було ухвалено 02.03.2023 без участі сторін, а про його існування позивачу стало відомо з його оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яке мало місце 03.03.2023.

Зазначене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, які містяться у відкритому доступі, відповідно до яких рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області судувід 02.03.2023 було оприлюднено 03.03.2023.

Відтак наведені причини пропуску строку, встановленого ч.8 ст. 141 ЦПК України, є поважними.

Отже, оскільки заявником надано суду докази детального опису виконаної адвокатом роботи та її вартості, вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК Одеські електромережі» витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, пов`язаних із розглядом даної справи, підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню із ухваленням по справі постанови про задоволення заяви АТ «ДТЕК Одеські Еклектромережі» і стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Еклектромережі» - задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 року скасувати.

Заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Еклектромережі» про поновлення строку на подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу та ухвалення у справі додаткового рішення - задовольнити.

Поновити Акціонерному товариству «ДТЕК Одеські Еклектромережі» строк на подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Еклектромережі» (65031, м.Одеса, вул. М.Боровського, 28-б, ) витрати на правничу правову допомогу адвоката, пов`язаних із розглядом справи у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 23.08.2023.

Головуючий

Судді: