ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3475/23 Справа № 214/2267/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 214/2267/22

провадження № 22-ц/803/3475/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/2267/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року (суддя Попов В.В.), ухваленого в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він з ОСОБА_2 з 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого є неповнолітня дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з нього на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина, який на той час проживав разом з відповідачем, у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця. Однак, у зв`язку з тим, що неповнолітній син сторін у справі з 2021 року почав проживати разом з ним, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.11.2021 року, з 04 серпня 2021 року було припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача аліментів на утримання їх дитини та одночасно було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх сина. Між тим, згідно отриманої позивачем від відділу обслуговування громадян № 16 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України довідки, з нього із серпня 2021 року по березень 2022 року включно продовжувалось стягнення аліментів на користь відповідача на загальну суму 65 773,83 грн, а також у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 27 595,24 грн. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 5 291,69 грн, а також стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 824,30 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що позивачем при дослідженні наданого на адвокатський запит державним виконавцем Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Філіною В.О. розрахунку заборгованості зі сплати позивачем аліментів за вих. №В-4/171284728 від 28.06.2022 року було встановлено, що державний виконавець при здійсненні розрахунку не прийняла до уваги той факт, що позивача з 04 серпня 2021 року було звільнено від сплати аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.11.2021 року та безпідставно були нараховані та стягнуті аліменти за період із серпня 2021 року по лютий 2022 року включно на загальну суму 32 886,93 грн. Так, у зв`язку з викладеним позивач від безпідставно нарахованих та стягнутих з нього аліментів за період із серпня 2021 року по лютий 2022 року включно на загальну суму 32 886,93 грн віднімає наявну у нього заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 27 595,24 грн та різницю, яку отримує у розмірі 5 291,69 грн і просить стягнути з відповідача на свою користь.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 5 291,69 грн, судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 824,30 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач була обізнана про припинення стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання сина з 04 серпня 2021 року у зв`язку з проживанням сина разом з батьком платником аліментів та перебуванні на його утриманні, а також була обізнана про відкликання з органів державної виконавчої служби виконавчого листа. Суд першої інстанції також виходив з того, що аліменти з позивача стягувались на підставі судового рішення в примусовому порядку державним виконавцем шляхом утримання коштів з пенсійної виплати позивача, тобто їх виплата проводилась позивачем не добровільно, а отже, умова добровільності в даному випадку відсутня, а тому, з огляду на зазначене, положення статті 1215 ЦК України застосуванню не підлягають.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , посилається на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що доводить рахункову помилку або недобросовісність з боку відповідача, пред`явлені позивачем позовні вимоги є недоведеними, безпідставними та необґрунтованими. Крім того, позивач не вчинив дій, направлених на зупинення виконання рішення щодо стягнення з нього заборгованості зі сплати аліментів на час перегляду судового рішення, а відтак, на думку скаржника, саме бездіяльність позивача привела до стягнення з нього надмірних коштів. В свою чергу, з боку відповідача відсутня недобросовісність або інші дії, які б давали підстави для стягнення з неї коштів.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач у справі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, у відповідності до діючого законодавства. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28 липня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.12.2021 року було розірвано та від якого сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2007 року до виповнення сином повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.11.2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.02.2022 року, припинено з 04 серпня 2021 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2007 року та відізвано виконавчий лист з органів державної виконавчої служби. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи з 04 серпня 2021 року.

Згідно з листом начальника відділу обслуговування громадян №16 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Олексія Куценка на звернення позивача з питання надання інформації про відрахування з пенсії, останньому було повідомлено, що стягнення аліментів з нього припинено з 01 квітня 2022 року, загальна сума стягнутих з нього коштів за період із 01 серпня 2021 року по 28 лютого 2022 року становить 65 773,83 грн, залишок заборгованості зі сплати аліментів 27 595,24 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, позивач за період із липня 2019 року по липень 2021 року включно (останній місяць коли позивач зобов`язаний був сплачувати аліменти на користь відповідача) зобов`язаний був сплатити аліменти на користь відповідача в загальному розмірі 104 955,24 грн, натомість сплатив лише 44 473,10 грн. Відтак, станом на 01 серпня 2021 року заборгованість позивача зі сплати аліментів становила 60 482,14 грн. Разом з тим, із 01 серпня 2021 року по 28 лютого 2022 року сума стягнутих з позивача аліментів становить 65 773,83 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач була обізнана про припинення стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання сина з 04 серпня 2021 року у зв`язку з проживанням сина разом з батьком платником аліментів та перебуванні на його утриманні, а також була обізнана про відкликання з органів державної виконавчої служби виконавчого листа. Суд першої інстанції також зазначив, що аліменти з позивача стягувались на підставі судового рішення в примусовому порядку державним виконавцем шляхом утримання коштів з пенсійної виплати позивача, тобто їх виплата проводилась позивачем не добровільно, а отже, умова добровільності в даному випадку відсутня, а тому, з огляду на зазначене, положення статті 1215 ЦК України застосуванню не підлягають.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Встановивши, що аліментні виплати позивач здійснював не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2007 року у справі № 2-4779-2007 року, що набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість повернення цих коштів платнику аліментів в порядку, визначеному статтею 1215 ЦК України.

Крім того, ухвалюючи рішення щодо стягнення з відповідача сплачених позивачем аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції не врахував, що за загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

В даній справі суд першої інстанції, встановлюючи обставини недобросовісності ОСОБА_2 , яка набувача аліментів, виходив з її обізнаності про припинення стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання сина з 04 серпня 2021 року у зв`язку з проживанням сина разом з батьком платником аліментів та перебуванні на його утриманні, а також обізнаності стосовно відкликання з органів державної виконавчої служби виконавчого листа.

Разом з тим, відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.

В даному випадку, аліменти стягувались саме на утримання дитини за відсутності будь-якої несумлінності з боку відповідача у справі, зворотного позивачем не доведено.

Крім того, судове рішення, яким припинено з 04 серпня 2021 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, набрало законної сили 04 лютого 2022 року після його перегляду в апеляційному порядку. В свою чергу, згідно з розрахунком державного виконавця стягнення аліментів з позивача здійснювалось саме по лютий 2022 року включно, тобто до набрання рішення законної сили. Отже, відповідач отримувала аліменти в порядку виконання рішення суду в межах виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави вважати, що такі отримані кошти є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню.

До того ж, відповідно до частини 1 статті 179 СК України саме дитина є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивача про повернення сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.

За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджалась його мати, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача як безпідставно набутих.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені нею у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 488,60 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло