Номер провадження: 22-ц/813/3498/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Драгун Ангеліни Святославівни на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 червня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Кисельова В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,

встановив:

30.07.2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просив суд:

- припинити з 01.09.2020 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 1600,00 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 21.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме: по ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 5 600,00 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 01.09.2020 року до закінчення дитиною навчання.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з 24.01.2003 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Також рішенням суду від 04.11.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуті аліменти у розмірі 1600 00,00 грн. щомісячно, починаючи з 21.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Коли сину ОСОБА_3 виповнилось 14 років, він став проживати разом із батьком, що підтверджується довідкою № 249 від 10.11.2020 року, медичною карткою, а також поясненнями матері позивача та його сестри.

Крім того, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2020 року навчається в Національному Університеті «Одеська морська академія», на факультеті «Судноводіння», на контрактній формі навчання, яке є платним. У 2020 році розмір навчання складав 39 100,00 грн. за навчальний рік, що підтверджується договором.

Відповідачка кошти на навчання не надає. У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину з відповідачки (цивільна справа № 523/15418/20).

Відповідачка ухиляється від обов`язку приймати участь в утриманні сина, жодних витрат на навчання не бажає нести, одяг і їжу не придбаває, телефон і комп`ютер придбав сину позивач, при цьому аліменти сину добровільно сплачувати не бажає.

Крім того, позивач ОСОБА_2 з 07.09.2016 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , від якого має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому дружина позивача ОСОБА_4 має від попереднього шлюбу доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом з позивачем та перебуває також на його утриманні.

З огляду на викладене, позивач вважав, що стягнення на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 1600,00 грн. з подальшою індексацією, має бути припинено.

Разом з тим, позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 5600,00 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, до закінчення дитиною навчання у Національному Університеті «Одеська морська академія».

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2022 року до участі у даній справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_3 (а.с.81).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволенні частково (а.с.150-152).

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1600,00 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04.11.2010 року у справі № 2-4988/10, починаючи з 01.09.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1955,00 грн. щомісячно, за виключенням строку канікул, починаючи з 03.09.2021 року до закінчення ОСОБА_3 навчального закладу або до досягнення двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.06.2022 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.154-157).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 03.04.2023 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення - 03.04.2023 року.

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція тричі: 05.12.2022 року, 05.01.2023 року та 31.01.2023 року (а.с. 179,184,189) направлялась позивачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується довідкою від 17.08.2021 року відділу адресно-довідкової роботи ГУДМ України в Одеській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с. 182,187,190).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.11.2021 року після усунення недоліків апеляційної скарги (а.с. 178), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції зміні, з виключення із його резолютивної частини абзацу третього, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, припиняючи стягнення аліментів з позивача на користь позивачки у розмірі 1600,00 грн. щомісячно та стягуючи аліменти з відповідачки у розмірі 1955,00 грн. аліментів щомісячно на навчання повнолітнього сина, виходив із того, що син проживає разом із батьком та відповідачка має можливість надати матеріальну допомогу на навчання повнолітнього сина у зазначеному розмірі (а.с. 150-152).

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині стягнення аліментів з відповідачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували з 24.01.2003 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Також рішенням суду від 04.11.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуті аліменти у розмірі 1600,00 грн. щомісячно, починаючи з 21.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-6 зворот).

Коли сину ОСОБА_3 виконалось 14 років він став проживати разом із батьком, що підтверджується поясненнями самого ОСОБА_3 , довідкою № 249 від 10.11.2020 року, медичною карткою, а також поясненнями матері позивача та його сестри (а.с. 8-12).

Зважаючи на те, що син ОСОБА_3 проживає разом із батьком, і це підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягувалися на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2010 року у розмірі 1600,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01.09.2020 року, тобто в межах позовних вимог.

Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів з відповідачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язанні утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За правилами ст.ст. 182, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням таких обставин: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначалося вище, син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком, що ним особисто зазначено в заяві від 12.11.2020 року (а.с,8).

Проте, 11 травня 2022 року син сторін ОСОБА_3 вже вказав, що він проживає разом з мамою, у за'1язку з чим просив у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити

При цьому вказав, що обидва батьки надають йому матеріальну допомогу на навчання, тому він жодних матеріальних вимог до батьків не має (а.с.143-144).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2020 року навчається в Національному Університеті «Одеська морська академія», на факультеті «Судноводіння», на контрактній формі навчання, яке є платним (а.с. 13). У 2020 році розмір вартості навчання складав 39 100,00 грн. за навчальний рік, що підтверджується договором 17.09.2020 року (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_2 з 07.09.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15). Дружина позивача - ОСОБА_4 має від попереднього шлюбу доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16), яка проживає разом із позивачем та яка, за твердженням позивача, перебуває також на його утриманні.

У своїх поясненнях на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 стверджувала, що вона офіційно не працевлаштована та має мінливі, непостійні доходи й з врахуванням того, що у неї на утриманні є неповнолітня дитина, син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вона не має можливості надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Згідно відповіді ГУ ДПС в Одеській області № 17992 від 08.02.2021 року в інформаційних базах ДПС України відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 (а.с. 96).

Крім того, відповідачка зазначала, що вона добровільно надає матеріальну допомогу повнолітньому сину. Зазначене підтверджується поясненнями сина ОСОБА_3 , в яких останній зазначив, що мати й батько повною мірою надають йому матеріальну допомогу під час навчання та жодних матеріальних вимог до батьків не має (а.с. 143-144).

Таким чином, визначаючи аліменти на утримання повнолітнього сина щомісячно у розмірі 1955,00 грн. на навчання, за виключенням строку канікул, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачка ОСОБА_1 офіційно не працює, не має регулярного доходу і на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В сенсі положень ст. 182 СК України, зазначені обставини є суттєвими для вирішення питання щодо можливості відповідачки надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зважаючи на те, що відповідачка офіційно не працевлаштована та не має постійного доходу, на її утриманні знаходиться неповнолітній син, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням із його резолютивної частини абзацу третього наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 . РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на навчання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1955 гривень щомісячно, за виключенням строку канікул, починаючи з 03 вересня 2021 року до закінчення ОСОБА_3 навчального закладу або до досягнення двадцяти трьох років».

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін - ОСОБА_3 до суду заявлено не було.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1955,00 грн. щомісячно, з підстав того, що відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу.

Доводи та аргументи відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання прийняті до уваги і є підставою для зміни рішення суду.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права.

У відповідності до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 звільнений від судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на 50 % (із двох вимог підлягає задоволенню лише одна), апелянт має право на компенсацію судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог за подачу апеляційної скарги за рахунок держави у розмірі 681 грн. (1362грн. х 50%).

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року виключити.

В решті рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 681 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03.04.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М.Драгомерецький