"19" червня 2023 р. Справа № 755/6465/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

19 червня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., перевіривши на відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування винагороди приватному виконавцю та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2023 року позивач звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із вказаною вище позовною заявою.

До відкриття провадження у справі, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області, з тих підстав, що місцезнаходження відповідача Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. у м. Вишгород, вул. Шолуденка, 19.

Матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 надійшли до Вишгородського районного суду Київської області 15 червня 2023 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано головуючому судді Лукач О.П.

Згідно із статтею 32 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Перевіривши матеріалами позовної заяви, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху з таких підстав.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. з вимогами:

1) зупинити виконавче провадження №67917440 від 15.12.2021, виконавчий напис №23656 виданий від 16.06.2021;

2) витребувати виконавчий лист (оригінал) з відділу приватної виконавчої служби управління юстиції у Київській області;

3) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Данич О.Ф. виданий 16.06.2021 №23656 таким, що не підлягає виконанню;

4) скасувати винагороду приватного виконавця у розмірі 8773,16 грн;

5) зняти арешт, який накладений на нерухоме майно (земельний пай);

6) витребувати оригінал кредитного договору.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім наведеного, стаття 5 ЦПК України визначає способи захисту, які застосовуються судом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Як вказував Європейський суд з прав людини у рішенні «Креуз проти Польщі» за заявою № 28249/95 від 19 червня 2001 року «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Позов у цивільному процесі це письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

Предмет позову це матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Так, згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Пунктами 2, 4, 5, 8, 10 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити:

повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина четверта статті 175 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Дослідивши зміст позовної заяви, вимоги позивача та додані до позовної заяви додатки, судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вказаним вище вимогам до неї.

Враховуючи, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, не допускається обґрунтування позовної заяви загальними обставинами по такій категорії справ, без конкретизації обставин та доказів безпосередньо виниклих із існуючих правовідносин та порушення відповідачем прав позивача, які витікають із визначеного виконавчого напису нотаріуса.

Щодо змісту позовних вимог, способу захисту та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, заявлені саме до приватного виконавця, убачається що позовна заява не містить обґрунтування щодо порушення вказаним відповідачем прав позивача та способу їх захисту, відповідно до норм цивільного законодавства України.

Як убачається із долученої до матеріалів позову постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О., ним відкрито виконавче провадження № грудня 2021 року з примусового виконання виконавчого напису №23656, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь АТ «Мегабанк» (стягувач) заборгованість за кредитним договором №105-604-850-2-18-Г від 08 серпня 2018 року, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису на загальну суму у розмірі 87731,69 грн.

Слід зазначити, що приватний виконавець це суб`єкт незалежної професійної діяльності, уповноважений державою на здійснення діяльності з примусового виконання рішень, визначених законом та у спосіб і порядок, встановлений законом. Приватний виконавець не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість приватного виконавця в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Виходячи з норм Законів України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», у приватного виконавця немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Приватний виконавець вчиняє виконавчі дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права й обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їхні права порушені виконавчими діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на приватного виконавця, а на особу, яка зверталася по виконавчий напис. Сам же приватний виконавець може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача

Водночас, відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. При цьому, нормами ЦПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця лише під час виконання судового рішення і така скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тому, позивачу необхідно визначитися з колом осіб та їх процесуальним статусом.

Крім цього, у позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування позовної вимоги про зупинення виконавчого провадження №67917440 від 15.12.2021, виконавчий напис №23656 виданий від 16.06.2021, оскільки така вимога не може бути самостійною позовною вимогою в справі позовного провадження та законодавством встановлено інший порядок вирішення питань, пов`язаних зі здійсненням виконавчих дій і така вимога позивача фактично спрямована на забезпечення позову і має на меті зупинення стягнення за виконавчим написом, що оскаржуються.

Щодо вимоги про зняття арешту, який накладений на нерухоме майно (земельний пай), у позовній заяві взагалі відсутні будь-які відомості про застосування такого примусового заходу, обґрунтування такої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини, в тому числі для визначення підсудності, враховуючи положення статті 30 ЦПК України (виключна підсудність).

Не відповідає положенням процесуального закону і позовна вимога про витребування виконавчого листа у приватного виконавця та оригіналу кредитного договору, оскільки згідно із частинами третьою та шостою статті 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про витребування доказів тощо. До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача клопотання про його витребовування.

Так, частинами другою та четвертою статті 83 ЦПК України встановлено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

При цьому, частиною другою статті 84 ЦПК України встановлені вимоги до клопотання про витребування доказів.

Так, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Необхідно також роз`яснити позивачу, що відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно із частиною дванадцятою статті 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

А відповідно до статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно із частинами першоютретьою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Позивачем не зазначено та не долучено до позовної заяви доказів, що виконавче №67917440 здійснюється саме у м. Вишгороді, де є лише місцезнаходження приватного виконавця виконавчого органу Київської області Чучкова М.О., та це не встановлено Дніпровським районним судом міста Києва, передаючи справу за підсудністю.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна заява подана з недотриманням вимог, встановлених статями 175, 177 ЦПК України, які є імперативними нормами закону та мають вичерпний перелік вимог щодо належного оформлення позовної заяви.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі, шляхом надання до суду позовної заяви у новій редакції відповідно до вимог статей 175 та 177 ЦПК України, усунувши недоліки, про які зазначено у цій ухвалі, зокрема: визначитись із колом учасників у справі та позовними вимогами, викласти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зазначивши та долучивши докази, що підтверджують викладені у позові обставини, а у разі неможливості, з поважних причин, подати докази разом з позовом зазначити про них та звернутися до суду із клопотанням в порядку, передбаченому статтю 84 ЦПК України, а також виконати вимоги пункту 10 частини третьої та частини четвертої статті 175 ЦПК України.

Керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування винагороди приватному виконавцю та зняття арешту залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач