ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/1033/21

Головуючий у першій інстанції Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/145/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Сновська початкова школа Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області,

розглянув в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

місце ухвалення рішення суду: м. Сновськ,

час проголошення рішення суду: 13 год. 55 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції: 11 серпня 2022 року.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Сновської початкової школи, в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 142-о від 08 листопада 2021 року в частині відсторонення її від роботи; зобов`язати відповідача допустити її до роботи та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09 листопада 2021 року по день ухвалення рішення у даній справі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що обіймала посаду вчителя початкових класів у Сновській початковій школі. Наказом відповідача від 08 листопада 2021 року її відсторонено від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з ухиленням від профілактичних щеплень від COVID-19. Вважала наказ незаконним, оскільки він суперечить положенням ст. 43 Конституції України та ст. 46 КЗпП України. Указувала на те, що у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, вона має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Щорського районного суду від 11 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Сновської початкової школи «Про відсторонення від роботи» від 08 листопада 2021 року № 142-о в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто зі Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 404,20 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення частково незаконним і необґрунтованим, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2021 року по 19 січня 2022 року та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити дану позовну вимогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виник між ОСОБА_1 , як відстороненим від роботи працівником, та Сновською початковою школою, як роботодавцем. Належним відповідачем за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є роботодавець Сновська початкова школа, яка має статус юридичної особи. Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області являється розпорядником коштів місцевого бюджету і здійснює фінансування школи, тому вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу через пред`явлення цих вимог до неналежного відповідача.

Відзиви на апеляційну скаргу від Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області у встановлений судом строк не надходили.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року справу призначено до розгляду на 21 березня 2023 року о 09 год. з повідомленням учасників справи. У наведене судове засідання учасники справи чи їх представники не з`явилися.

Від ОСОБА_1 , Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області надійшли заяви про розгляд даної справи без їх участі.

Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи. Отже, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У частині вирішених судом першої інстанції позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області «Про відсторонення від роботи» від 08 листопада 2021 року № 142-о в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому на підставі ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема, зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що Сновська початкова школа не є розпорядником бюджетних коштів за освітніми програмами, тому стягнення з нього бюджетних коштів суперечитиме бюджетному законодавству та не сприятиме ефективному захисту порушеного права, так як орган Казначейства не матиме механізму для виконання судового рішення.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

У справі встановлено, що з 01 вересня 2003 року ОСОБА_1 працювала вчителем початкових класів у Сновській початковій школі (а.с. 19).

Наказом Сновської початкової школи від 08 листопада 2021 року № 142-о «Про відсторонення від роботи», на виконання наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153 та пункту 416 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, відсторонено від роботи працівників закладу, у тому числі і ОСОБА_1 (а.с. 20).

Наказом Сновської початкової школи від 19 січня 2022 року № 15-о «Про поновлення на роботі», поновлено на роботі працівників закладу з 19 січня 2022 року, у тому числі і ОСОБА_1 (а.с. 160).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 , просила, в тому числі, стягнути зі Сновської початкової школи середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок неправомірного відсторонення від роботи.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції зазначив, що Сновська початкова школа не є розпорядником бюджетних коштів за освітніми програмами, тому стягнення з неї бюджетних коштів суперечитиме бюджетному законодавству та не сприятиме ефективному захисту порушеного права, оскільки орган Казначейства не матиме механізму для виконання судового рішення.

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області не являється роботодавцем позивачки, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах саме зі Сновською початковою школою і саме на останню як роботодавця покладено передбачений статтею 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату, яку вона була позбавлена можливості отримувати через відсторонення від роботи, яке визнано судом протиправним.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 733/1093/21 (провадження № 61-5550св22), від 22 лютого 2023 року у справі № 672/11292/21 (провадження № 61-3862св22).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що належним відповідачем за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області як головний розпорядник коштів місцевого бюджету.

Вирішуючи питання про наявність у позивачки права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зважає на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) вказано, що «оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати».

Якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Зважаючи на те, що суд першої інстанції визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 08 листопада 2021 року № 142-о в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи, і рішення суду в цій частині сторонами не оспорюється, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Матеріалами справи підтверджено, що з 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 відсторонено від роботи (а.с. 20), а з 19 січня 2022 року поновлено на роботі (а.с. 160).

Відповідно до довідки про доходи, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували відстороненню, становила 42 633,73 грн, з яких: за вересень 2021 року 20 754,10 грн, за жовтень 2021 року 21 879,63грн (а.с. 24).

Оскільки ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2021 року (межі заявлених вимог) і її поновлено на роботі з 19 січня 2022 року, то період вимушеного прогулу становить з 09 листопада 2021 року по 18 січня 2022 року включно.

З урахуванням встановлених обставин, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1 015,09 грн (42 633,73 грн заробітна плата за вересень жовтень 2021 року/42 кількість робочих днів за вересень-жовтень 2021 року). Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 48 724,32 грн (1 015,09 грн середньоденна заробітна плата х 48 робочих днів з 09 листопада 2021 року по 18 січня 2022 року) з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить скасувати і в цій частині задовольнити заявлені ОСОБА_1 вимоги шляхом стягнення із відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48 724,32 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути зі Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області (15200, Чернігівська область, Корюківський район, м. Сновськ, вул. Гастелло, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 48 724 (сорок вісім тисяч сімсот двадцять чотири) грн 32 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2023 року.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова