Постанова

Іменем України

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 755/10242/16

провадження № 61-8533св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»,

заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_1 , Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року в складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп») звернулося до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів.

Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 755/10242/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R 9В від 19 січня 2012 року в сумі 670 826,92 грн та судові витрати в розмірі 10 064,41 грн, а всього на загальну суму 680 891,33 грн.

01 лютого 2017 року представник ПАТ «ВТБ Банк» отримав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку вказаної заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі № 755/10242/16-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме, стягувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Укрфінанс груп».

Постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року залишено без змін.

28 лютого 2018 року старший державний виконавець Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ міста Києва Федоріна А. М. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № НОМЕР_1.

За відповіддю АТ «ВТБ Банк» №1031/1-2 від 10 липня 2019 року первісним стягувачем проведено перевірку, якою встановлено відсутність у АТ «ВТБ Банк» виконавчого листа № 755/10242/16-ц, виданого 01 лютого 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва, та постанови старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2018 року. У зв`язку з цим, на думку заявника, виконавчий лист № 755/10242/16-ц, виданий 01 лютого 2017 року, було втрачено при поштовому пересиланні.

Враховуючи наведене, заявник просив суд видати дублікат виконавчого листа № 755/10242/16-ц від 01 лютого 2017 року, виданий на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у цивільній справі № 755/10242/16-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року під головуванням судді Гаврилової О. В. відмовлено ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» у задоволенні заяви.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа, суд першої інстанції виходив із того, що доказ втрати виконавчого листа, а саме лист АТ «ВТБ Банк» № 4031/1-2 від 10 липня 2019 року, не є належним доказом, оскільки зазначений лист констатує лише факт відсутності у АТ «ВТБ Банк» виконавчого листа № 755/10242/16-ц, виданого 01 лютого 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва, та постанови старшого державного виконавця Дніпровського районного ВДВС міста Києва Федоріної А. М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2020 року.

Формальне посилання на відсутність виконавчого документа у стягувача, без долучення документів на підтвердження дійсної втрати виконавчого листа не може бути належним, допустимим та достатнім доказом такої втрати. Інших доказів на підтвердження доводів заяви про втрату виконавчого листа матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ТОВ «ФК «Укрфінанс» звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою на це судове рішення та просило поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копія ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року на адресу заявника не надходила та про її існування товариство дізналося лише 16 грудня 2021 року, під час ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується відповідною заявою, адресованою місцевому суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року зазначені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції визнані неповажними та апеляційну скаргу з цих підстав залишено без руху.

У травні 2022 року ТОВ «ФК «Укрфінанс» подало клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про усунення недоліків на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року, посилаючись на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та проведенням на території міста Києва активних бойових дій товариство було позбавлено можливості вчасно усунути недоліки апеляційної скарги, визначені ухвалою суду апеляційної інстанції від 03 лютого 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року клопотання ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на ухвалу Дніпровського районного міста Києва від 02 листопада 2020 року у зазначеній справі.

Поновлюючи заявнику строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що копія оскаржуваної ухвали направлена на адресу ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» 02 листопада 2020 року. Разом із тим, підтвердження про отримання заявником копії цієї ухвали матеріали справи не містять. З доданої до заяви про усунення недоліків заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відміткою працівника суду видно, що про наявність оскаржуваної ухвали представник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи 17 грудня 2021 року. Апеляційна скарга подана 28 грудня 2021 року. Отже, строк пропущено з поважних причин.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» задоволено, видано ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» дублікат виконавчого листа, виданого

01 лютого 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі

№ 755/10242/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № R9В від 19 січня 2012 року в сумі 670 826,92 грн та судові витрати в розмірі 10 064,41 грн, а всього на загальну суму 680 891,33 грн, не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.

При цьому апеляційний суд із посиланням на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), вказав, що сам факт відсутності виконавчого документа і у стягувача, і в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

30 серпня 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року у цій справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 24 травня 2022 року заявник зазначає, що суд безпідставно поновив заявнику пропущений ним строк на оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив провадження в справі. Звертає увагу, що апеляційну скаргу заявником подано 28 грудня 2021 року, повний текст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції складено 02 листопада 2020 року та його оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 06 листопада 2020 року. ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» як заявнику було відомо про судовий розгляд поданої ним заяви про видачу дубліката виконавчого листа, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому заявник не вживав заходів з метою того, щоб дізнатися про стан розгляду його заяви, зокрема він мав можливість протягом року ознайомитися з текстом оскаржуваної ухвали, який оприлюднено 06 листопада 2020 року, отримати копію цього рішення та подати апеляційну скаргу у межах строку, встановленого частиною другою статті 358 ЦПК України, проте не зробив цього.

Суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам частини четвертої статті 263 ЦПК України, не застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 2-769/07.

Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої по суті вирішення заяви, то заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та стверджує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12, та неправильно застосував висновки, викладені у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06.

Єдиним доводом та підставою для скасування ухвали суду першої інстанції у постанові Київського апеляційного суду зазначено незастосування місцевим судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-6471/06, про те, що відсутність виконавчого документа у стягувача та в органі виконавчої служби свідчить про його втрату. Разом із тим, у справі № 2-6471/06 наявний доказ, а саме письмова відповідь органу виконавчої служби про те, що виконавчий лист до цього органу не надходив та на виконанні не перебуває.

Натомість у справі, яка переглядається, оригінал виконавчого листа надходив та перебував на виконанні в органі державної виконавчої служби. Наведене свідчить про те, що обставини справи № 2-6471/06 є не тотожними до обставин цієї справи, а тому апеляційний суд безпідставно взяв до уваги вказаний висновок суду касаційної інстанції. При цьому у справі відсутня підтверджена доказами одночасна наявність двох обставин, а саме: оригінал виконавчого листа повинен бути відсутній як у стягувача, так і в органах виконавчої служби, але заявник таких доказів суду не надав.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2022 року ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі в частині оскарження постанови Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 25 серпня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R9В від 19 січня 2012 року в сумі 670 826,92 грн та судові витрати в розмірі 10 064,41 грн, а всього на загальну суму 680 891,33 грн.

01 лютого 2017 року представник ПАТ «ВТБ Банк» отримав виконавчий лист, що підтверджується відомостями в довідковому листі до справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі № 755/10242/16-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Укрфінанс груп».

Постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 квітня 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року залишено без змін.

У травні 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 755/10242/16-ц від 01 лютого 2017 року, виданого на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у цивільній справі № 755/10242/16-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо поновлення ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного перегляду справи має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Статтею 354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

За частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA97 v. UKRAINE, заява № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).

У справі, яка переглядається, з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду від 02 листопада 2020 року, до якої додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, представник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернувся 28 грудня 2021 року.

Як на підставу поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження заявник посилався на те, що копія ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року на адресу ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» не надходила та про її існування товариство дізналося лише 16 грудня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 755/10242/16-ц, що підтверджується копією заяви, яка додана до апеляційної скарги.

Заявник зазначав, що у матеріалах справи № 755/10242/16-ц наявна лише копія супровідного листа Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року, вих. № 755/10242/16-ц/31252/2020 про надсилання на адресу учасників справи копії оскаржуваної ухвали. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року дійсно надсилалася учасникам справи в електронній формі або рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 02 листопада 2020 року, ТОВ «ФК «Укрфінанс» 28 грудня 2021 року звернулося до суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення та просило поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копія ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року на адресу заявника не надходила та про її існування товариство дізналося лише 16 грудня 2021 року, під час ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується відповідною заявою, адресованою місцевому суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року зазначені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції визнані неповажними та апеляційну скаргу з цих підстав залишено без руху.

У травні 2022 року ТОВ «ФК «Укрфінанс» подало клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про усунення недоліків на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року, посилаючись на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та проведенням на території міста Києва активних бойових дій товариство було позбавлено можливості вчасно усунути недоліки апеляційної скарги, визначені ухвалою суду апеляційної інстанції від 03 лютого 2021 року. При цьому інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження у клопотання не зазначено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року клопотання ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на ухвалу Дніпровського районного міста Києва від 02 листопада 2020 року у зазначеній справі.

Поновлюючи заявнику строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що копія оскаржуваної ухвали направлена на адресу ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» 02 листопада 2020 року. Разом із тим, підтвердження про отримання заявником копії оскаржуваної ухвали матеріали справи не містять. З доданої до заяви про усунення недоліків заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відміткою працівника суду видно, що про наявність оскаржуваної ухвали представник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи 17 грудня 2021 року. Апеляційна скарга подана 28 грудня 2021 року. Отже, строк пропущено з поважних причин.

Колегія суддів Верховного Суду з такими висновками суду апеляційної інстанції не погоджується та вважає їх передчасними, з огляду на таке.

Системний аналіз пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ЦПК України.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 360/1006/17 (провадження № 61-17927св21) та від 14 вересня 2022 року у справі № 554/6572/16-ц (провадження № 61-19284св21).

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено, що у листопаді 2019 року саме ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» подало заяву про видачу дублікатів виконавчих листів.

07 липня 2020 року представник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» Конюшко Д. Б. подав уточнену заяву про видачу дубліката виконавчого листа.

Згідно з розпискою, яка міститься в матеріалах справи, представник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» Конюшко Д. Б. був повідомлений про судовий розгляд його заяви про видачу дублікатів виконавчих листів, призначений на 27 липня 2020 року (том 2, а. с. 116). Тобто ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було обізнано про судовий розгляд справи за його заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

02 листопада 2020 року Дніпровський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про видачу дублікатів виконавчих листів.

За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року внесена до реєстру 05 листопада 2020 року й оприлюднена 06 листопада 2020 року.

З апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернулося 28 грудня 2021 року, тобто після спливу одного року з дня ухвалення судового рішення.

У поданій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» не навело поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, за наявності яких він може бути поновлений (частина друга статті 358 ЦПК України), а зазначено лише про те, що заявник ознайомився з оскарженим судовим рішенням 17 грудня 2021 року.

Відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ«ФК «Укрфінанс Груп», суд апеляційної інстанції належно не дослідив матеріали цивільної справи та не навів обґрунтування поновлення заявнику строку з урахуванням положень частини другої статті 358 ЦПК України.

Врахувавши, що ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року порушено вимоги статті 358 ЦПК України під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, та вказаною ухвалою необґрунтовано відкрито апеляційне провадження у справі, а постановою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року переглянуте судове рішення, яке набрало законної сили, за скаргою, поданою з пропуском строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд повинен повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження із урахуванням принципу res judicata, з наведенням обґрунтованих мотивів наявності підстав для відкриття чи відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції без поважних причин в силу статті 411 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень, ухвалених на стадії відкриття апеляційного провадження, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

За таких обставин, ухвала Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року скасувати.

Передати справу № 755/10242/16 до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук