Справа №345/672/23
Провадження № 2/345/342/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

03.04.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку , -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що ухвалою суду від 29.09.2016 року по справі №345/2081/16-ц визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За умовами мирової угоди за ОСОБА_1 визнано в цілому право власності на домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку об`єкту незавершеного будівництва - (літера «А»), площею 62,4 кв. м. та господарських споруд: криниці (N1), воріт (N2), хвіртки (N3), огорожі (N4), огорожі (N5). Отже, майновий спір було вирішено в добровільному порядку, в подальшому жодних претензій щодо майна зі сторони відповідача не надходило.

Проте за об`єктивним збігом обставин у даній мировій угоді не вирішено питання щодо земельної ділянки, на якій розташоване вищевказане домоволодіння. Так, земельна ділянка, площею 0,1946 га, на якій розташоване домоволодіння, належить відповідачу згідно із державним актом на право приватної власності на землю. Позивачка звертає увагу, що вона не може в повній мірі реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження належним їй домоволодінням, оскільки здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва передбачає необхідність внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також відомостей про земельну ділянку, на який розташований такий об`єкт незавершеного будівництва.

Позивачка наголошує, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений в загальному вигляді у законі, тим не менше знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1946 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позов підтримує та просить суд його задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.09.2016 року по справі №345/2081/16-ц визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За умовами даної мирової угоди за ОСОБА_1 визнано в цілому право власності на домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку об`єкту незавершеного будівництва - (літера «А»), площею 62,4 кв. м. та господарських споруд: криниці (N1), воріт (N2), хвіртки (N3), огорожі (N4), огорожі (N5). Отже, майновий спір було вирішено в добровільному порядку, в подальшому жодних претензій щодо майна зі сторони відповідача не надходило. Подальше володіння, розпорядження і користування нерухомим майном здійснюється ОСОБА_1 самостійно, на власний розсуд і не потребує додаткової згоди ОСОБА_2 (а.с.8).

При цьому вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1946 га, яка відповідно до копії державного акту про приватної власності на землю серії Р1 №19401, виданого на підставі рішення Новицької сільської ради від 27.09.2001 року (а.с.11-13), належить відповідачу ОСОБА_2 ; цільове призначення вказаної земельної ділянки будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Статтею 791 ЗК України визначено порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з пунктом 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Отже, оскільки право власності на спірну земельну ділянку виникло у 2001 році, то вказана земельна ділянка є сформованим об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

При застосуванні положень ст.120 ЗК у поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Зазначене узгоджується з правовими висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17.

За таких обставин, оскільки позивачка набула право власності на домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку, споруди, за позивачкою слід визнати право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться дане домоволодіння, а саме земельну ділянку, площею 0,1946га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, ст.ст.120,125 ЗК України, ст.ст. 12, 13, 76-84, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1946 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що належала ОСОБА_2 згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №19401, виданого на підставі рішення Новицької сільської Ради народних депутатів від 27.09.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №562.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2023 року.

Суддя підпис Володимир ОНУШКАНИЧ

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Судове рішення не набуло законної сили

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ

03.04.2023