23.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/1255/18
Справа №205/1255/18
РІШЕННЯ

іменем України

23 березня 2023 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, Комунальне підприємство «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровської області, Біржа «Катеринославська нерухомість» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, Комунальне підприємство «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровської області, Біржа «Катеринославська нерухомість» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 09.06.2000 року, яке видане на підставі довідки ЖБК № 318 від 01.02.2000 року та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 09.06.2000 року № 2091. Право власності було зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації. ОСОБА_1 зареєстрована у цій квартирі та проживає в ній, сплачує комунальні послуги.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса з оригіналами документів на квартиру з приводу реєстрації права власності на неї та дізналася, що квартира їй не належить. Після отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізналася, що власником квартири зареєстровано ОСОБА_3 , яка придбала квартиру 13.12.2017 року в ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 971, посвідченого приватним нотаріусом Ковальовою Є.Є. Зі змісту цього договору позивач дізналася, що квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2000 року, виданого товарною біржею «Катеринославська нерухомість» № 2715-Н та зареєстрованого в реєстрі 16.11.2017 року.

Оскільки позивач ніколи не продавала майно, договір купівлі-продажу від 03.07.2000 року № 2715-Н є недійсним з моменту його укладення. Позивач при оформленні біржового контракту не була членом біржі та не мала наміру продавати квартиру.

Також позивач зазначила, що спірний договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, а ОСОБА_2 з 2000 року по 2017 року не реєструвала право власності на квартиру, не користувалася квартирою, не сплачувала комунальні платежі, що підтверджує фіктивність придбання майна у 2000 році. При цьому, нотаріус не пересвідчився, що договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений неправомірно здійснив реєстрацію правочину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що суперечить діючому законодавству, а реєстрація підлягає скасуванню.

Оскільки квартира вибула з володіння власника не з її волі, позивач вважає. Що має право на витребування квартири від останнього набувача ОСОБА_3 .

На підставі викладеного просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2715-Н, підписаний 03.07.2000 року на біржі «Катеринославська нерухомість», покупець ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності № 23439584 від 16.11.2017 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2715-Н від 03.07.2000 року, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 104252706 від 17.11.2017 року, реєстраційний номер: 101;

- витребувати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , від набувача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 12.02.2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 26.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.03.2018 року витребувано докази: у приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни копії документів, на підставі яких здійснено реєстрацію правочину - договору купівлі-продажу від 13 грудня 2017 року, серія та номер 971, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 ; з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради копію реєстраційної справи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 101, номер права власності 23439584 від 16.11.2017 на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт номер НОМЕР_2 , виданий 06 квітня 2007 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області; у юридичної особи біржа «Катеринославська нерухомість» копії документів, на підставі яких біржа «Катеринославська нерухомість» видала договір купівлі-продажу від 03 липня 2000 року № 2715-Н.

Ухвалою суду від 11.05.2018 року витребувано докази: у позивача належним чином завірену копію паспорта громадянина України.

Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому заперечувала проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 придбала спірну квартиру на біржі «Катеринославська нерухомість». Згідно довідки-характеристики, виданої МБТІ м. Дніпропетровська за № 007579 від 15.06.2000 року інвентаризаційна оцінка вказаної квартири складала 14 814,98 грн. Позивач сама отримувала довідку-характеристику для продажу спірної квартири в МБТІ м. Дніпропетровська та сама надала її на біржу «Катеринославська нерухомість» для укладення угоди. Відповідно до Закону України «Про товарну біржу» ОСОБА_2 у 2000 році стала членом товарної біржі, сплатила всі витрати для участі на біржі, а також сплатила вартість вищевказаної квартири в сумі 14 815 грн. При оформленні договору купівлі-продажу з боку позивача не було ніяких заперечень. Договір було зареєстровано на біржі, тому угода вважається укладеною з моменту її реєстрації. На підставі викладеного представник ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 03.08.2018 року витребувано докази від КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Ухвалою суду від 15.11.2018 року витребувано в приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни оригінал Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири АДРЕСА_2 ) від 03.07.2000 року, виданого Товарною біржею «Катеринославська нерухомість» №2715-Н та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером 101, номер права власності 23439584 від 16.11.2017 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104252706 від 17.11.2017 року державного реєстратора Колесник І.М. комунальне підприємство «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровської області.

Ухвалами суду від 29.05.2019 року зобов`язано; управління-службу у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради надати до суду оригінал документів стосовно оформлення гр. ОСОБА_1 піклування над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Новокодацький районний відділ Державної Міграційної служби у м. Дніпро надати до суду оригінал особистої справи Форми-1 гр. ОСОБА_1 , а також витребувано з архіву Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 2-1488/97.

Ухвалою суду від 04.12.2019 року. постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовча провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

За клопотанням представника позивача 17.09.2021 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу.

11.11.2021 року надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року за клопотанням представника позивача призначено судову почеркознавчу експертизу.

18.01.2022 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме: вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 за 1999-2001 року, що можуть знаходитись у різних за цільовим призначенням документах (бажано офіційних, де поряд з підписом міститься рукописний запис прізвища) 15-20 документів, а також експериментальних зразків почерку ОСОБА_1 , у тому числі, у вигляді рукописного запису власного прізвища, ім`я, по-батькові 5-8 аркушів (т. 2 а.с.147-148)

22.12.2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких адвокат Жукова Є.Б. заперечувала проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України «Про товарні біржі» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому спірний договір купівлі-продажу нотаріальному посвідченню не підлягав. Також зі змісту договору слідує, що дієздатність та правоздатність сторін перевірено, договір підписано в присутності уповноваженого посадової особи. Отже, реєстрація права власності на підставі спірного договору не суперечила закону. Доводи позивача щодо відсутності наміру на продаж спірної квартири спростовуються довідкою-характеристикою для продажу вказаного майна від 15.06.2000 року, тобто позивач ще в червні 2000 року збирала документи для продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач не підтвердила, що не була членом товарної біржі «Катеринославська нерухомість». Окрім того, представник зазначила, що до міністерства юстиції зі скаргою на дії державного реєстратора та з заявою про вчинення кримінального правопорушення позивач з 2018 року не зверталася. До того ж, відсутні пояснення механізму отримання документу від управління МВС РФ, що викликає сумнів в його достовірності. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 23.03.2023 року зразки почерку та підпису ОСОБА_1 , посвідчені нотаріусом тверського міського нотаріального округу тверської області Соловйовим Р.О. 07.02.2023 року та бланки викладені венгерською мовою, які надійшли на адресу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 23.03.2023 року повернуто позивачу.

Ухвалою суду, постановленою 23.03.2023 року без виходу суду до нарадчої кімнати, документи, надані стороною позивача для проведення експертизи, через їх сумнівність та невідоме джерело походження визнано такими, що не підлягають прийняттю та направленню на експертизу, а клопотання експерта про надання додаткових документів - невиконаним.

У судове засідання позивач повторно не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Однак, про причини неявки суд не повідомила.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач не з`явилася до суду повторно без поважних причин.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 заперечувала проти позовних вимог, просила в їх задоволенні відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 заперечувала проти позовних вимог, просила в їх задоволенні відмовити.

Від третьої особи: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

Інші учасники справи: КП «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради та Біржа «Катеринославська нерухомість» своїх представників в судове засідання не направили, про причини суд не повідомили.

За таких обставин суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності не з`явившихся учасників справи.

Суд, заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 09.06.2000 року ОСОБА_1 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради видано свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.24), на підставі якого та довідки ЖБК № 318 від 01.02.2000 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_1 (т. 1 а.с.28).

Відповідно до інформації КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 10265 від 18.07.2018 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право власності, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 09.06.2000 року, 15.06.2000 року ОСОБА_1 надано довідку-характеристику для продажу вищевказаного нерухомого майна, відомості стосовно використання довідки-характеристики станом на 31.12.2012 року відсутні (т. 1 а.с.160-161).

Матеріали інвентаризаційної справи квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року містять замовлення ОСОБА_1 щодо направлення спеціаліста для оформлення документів на кооперативну квартиру та довідки-характеристики для її продажу (т. 1 а.с.192), довідку-характеристику від 15.06.2000 року № 007579, видану для продажу квартири з зазначенням її вартості в розмірі 14 814, 98 грн. (т. 1 а.с.190).

Разом з позовом подано технічний паспорт на квартиру, виготовлений 15.06.2000 року.

Відповідно до тексту договору купівлі-продажу квартири № 2715-Н від 03.07.2000 року зареєстрованого на біржі «Катеринославська нерухомість», між ОСОБА_1 , яка є членом біржі, свідоцтво № НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , яка є членом біржі, свідоцтво № НОМЕР_4 , укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за 14 815 грн. Інвентаризаційна оцінка даної квартири відповідно до жовідки-характеристики, виданої МБТІ м. Дніпропетровська за № 007579 від 15.06.2000 року складає 14 814.98 грн. На підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір зареєстрований на біржі «Катеринославська нерухомість» та не підлягає нотаріальному посвідченню (т. 1 а.с.105). Договір підлягає реєстрації в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації.

Згідно з інформацією Головного управління статистики у Дніпропетрвоській області № 03.4-82/291 від 01.02.2018 року станом на 01.02.2018 року в ЄДРПОУ значиться Біржа «Катеринославська нерухомість» (т. 1 а.с.60).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності право власності за ОСОБА_2 на підставі вищевказаного договору зареєстровано 16.11.2017 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстратора КП «Будинок Юстиції» ДОР Колесник І.М. (т. 1 а.с.106).

13.12.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. (т. 1 а.с.104).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 (т.1 а.с.32).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири № 2715-Н від 03.07.2000 року, зареєстрованого на біржі «Катеринославська нерухомість», зазначила невідповідність форми договору нормам закону, а саме те, що договір не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Оскільки оспорюваний ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири було вчинено у 2000 році, то спір про визнання його недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми його укладення має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його вчинення, тобто ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент вчинення договору).

У статті 44 ЦК УРСР встановлено, що повинні укладатися у письмовій формі: угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі (частина перша статті 45 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 47 цього Кодексу нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

У статті 48 цього Кодексу визначено, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Згідно з першим абзацом пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними» (зі змінами) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах; міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

За змістом вказаного роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди:

- які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання (будинку або його частини - статті 425, 426 ЦК УРСР), застави (жилого будинку - стаття 184ЦК УРСР), купівлі-продажу (жилих будинків - стаття 227 ЦК УРСР), в тому числі при придбанні на біржових торгах;

- міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини (стаття 242, частина третя статті 244 ЦК УРСР);

- дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб (частина перша статті 244 ЦК УРСР).

Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (стаття 227 ЦК УРСР).

Отже, за статтею 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку.

Тому законодавство чинне на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не передбачало обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа, крім жилих будинків (стаття 227 ЦК УРСР). Аналогічну правову позицію наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 904/4573/16 та від 04 вересня 2019 року у справі № 903/729/16.

За змістом статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, чинній на момент укладення договору) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

У постанові Верховного Суду по справі № 183/900/17 від 30.11.2022 року зроблено висновок, що посилання на недодержання обов`язкової нотаріальної форми під час укладання договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі як підставу для недійсності правочину є помилковим.

Отже, враховуючи викладене, суд зазначає, що недодержання нотаріальної форми під час укладання договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого на товарній біржі, укладеного між її членами, не тягне за собою визнання такого договору недійсним.

Позивач ОСОБА_1 також у позові зазначила, що спірний договір купівлі-продажу квартири не укладала, наміру продажу квартири не мала.

На підтвердження своїх доводів позивач надала лист ОСББ «Квітуча Калина» № 02 від 03.01.2018 року, відповідно до якої документів щодо зміни власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 до ОСББ не надходило, комунальні платежі і внески на утримання будинку сплачувалися ОСОБА_1 (т. 1 а.с.29).

Однак, суд не бере до уваги вказаний лист, оскільки відсутність у ОСББ інформації про зміну власника не свідчить про недійсність договору купівлі-продажу, а повідомлення про оплату комунальних платежів та внесків на утримання будинку ОСОБА_1 не містить періоду, в якому вони сплачувались.

Також ОСОБА_1 в позові зазначила, що зареєстрована в цій квартирі, проте, суд зауважує, що реєстрація місця проживання особи не є доказом права власності такої особи, оскільки сама реєстрація не породжує право власності.

На підтвердження того, що вона не підписувала спірний договір ОСОБА_1 надала копію відповіді головного управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ російської федерації на звернення адвоката Ліпатнікова А.А., а також було заявлено клопотання про призначення експертизи.

Після призначення експертизи від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання судової почеркознавчої експертизи, а саме: вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 за 1999-2001 року, що можуть знаходитись у різних за цільовим призначенням документах (бажано офіційних, де поряд з підписом міститься рукописний запис прізвища) 15-20 документів, а також експериментальних зразків почерку ОСОБА_1 , у тому числі, у вигляді рукописного запису власного прізвища, ім`я, по-батькові 5-8 аркушів.

Ухвалою суду, постановленою 02.11.2022 року без виходу суду до нарадчої кімнати, у присутності представника позивача суд зобов`язав позивача до 20.12.2022 року надати офіційні докази підтвердження місця перебування, а також визначив позивачу строк до 20.12.2022 року для виконання клопотання експерта та надання вільних зразків підпису та почерку за 1999-2001 роки в кількості 15-20 документів, та у випадку неможливості особистої явки надати експериментальні зразки почерку у вигляді рукописного запису власного прізвища, ім`я, по батькові на 5-8 аркушах, належним чином посвідчених у консульстві.

Проте, у зазначений судом строк позивач не надала офіційних доказів на підтвердження місця перебування. Після закінчення встановленого судом строк 15.03.2023 року від позивача надійшли зразки почерку та підпису ОСОБА_1 , посвідчені нотаріусом тверського міського нотаріального округу тверської області Соловйовим Р.О. 07.02.2023 року, які ухвалою суду повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням вимог законодавства України щодо порядку відібрання експериментальних зразків почерку та підпису.

Також представником позивача ОСОБА_8 подано 14 актів приймання-передачі виконаних робіт, укладених в м. Дніпропетровську між позивачем та ВАТ «Укрмонтажзимзахист» (т.2 а.с.197-210). Однак, про походження, виникнення та спосіб отримання зазначених документів, представником в заяві про долучення їх до матеріалів справи не вказано, доказів цього не надано.

При цьому, раніше представником було подано в якості доказу відповідь головного управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ російської федерації на звернення адвоката Ліпатнікова А.А., походження якої також викликає сумнів, оскільки матеріали справи не містять довіреності чи договору, укладеного між позивачем та адвокатом Ліпатніковим А.А., не містять доказів направлення запиту до вищевказаної установи.

Оцінюючи вказані докази в сукупності, суд дійшов висновку про їх суперечливість з наступних підстав.

Так, відповідно до вищевказаної відповіді ОСОБА_1 знаходилася на території російської федерації з 04.06.2000 року по 02.09.2000 року (т. 2 а.с. 88). Однак, надані представником позивача в якості вільних зразків почерку акти приймання-передачі виконаних робіт, які укладені в м. Дніпропетровську 30.06.2000 року (т.1 а.с. 199), 31.07.2000 року (т. 1 а.с.208), 31.08.2000 року (т. 2 а.с.197), суперечать зазначеній вище відповіді щодо перебування в цей час позивача на території російської федерації.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд постановив, не виходячи до нарадчої кімнати, що зазначені акти не можуть бути прийняті судом до уваги та направлені для проведення судової почеркознавчої експертизи. Також відповідь головного управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ російської федерації суд не бере до уваги через вищевказані обставини.

Оскільки ухвалою суду, постановленою 23.03.2023 року без виходу суду до нарадчої кімнати, визнано, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, стороною позивача не виконано, у суду не виникло підстав для направлення справи для проведення експертизи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79,80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у 2000 році особисто зверталася до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР з замовленням довідки-характеристики для продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та отримала таку довідку 15.06.2000 року. Також встановлено, що зазначена довідка була пред`явлена при укладені спірного договору, в ньому зазначено її номер, дата та визначена в ній вартість спірного майна. Окрім того, 15.06.2000 року на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на спірну квартиру, копію якого долучено до позову. З наведеного вбачається, що позивач готувала документи для продажу спірної квартири, що у зв`язку з недоведеністю того, що нею договір не укладався та не підписувався, у суду відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині у зв`язку з недоведеністю вимоги позивачем.

З урахуванням того, що позовні вимоги про скасування реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та витребування квартири у ОСОБА_3 є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, в задоволенні якої судом відмовлено, правові підстави для задоволення таких похідних вимог відсутні.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати сторін.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідачі попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в заявах по суті не надавали, вимоги щодо відшкодування судових витрат не заявляли, доказів понесення таких витрат суду не надали, суд доходить висновку.

Отже, судові витрати позивача покладаються на неї.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215ЦК України, ст.ст. 43,44, 47, 48, 227 ЦК УРСР, статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, Комунальне підприємство «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровської області, Біржа «Катеринославська нерухомість» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 №2715-Н від 03.07.2000 року, укладеного на біржі «Катеринославська нерухомість» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасування державної реєстрації права власності №23439584 від 16.11.2017 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №2715-Н від 03.07.2000 року, та витребування майна із чужого незаконного володіння-відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 03.04.2023 року.

Суддя Н.Г.Остапенко