Справа № 188/181/23
Провадження № 2/188/328/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Лисяк А.Є.

за участю: позивача- не з`явився

відповідача- не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до суду, відповідно до якого просить визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:003:0003 площею 0,1664 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 червня 2002 року позивачка разом з чоловіком ОСОБА_3 набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 18.06.2002 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 1130, посвідченого приватним нотаріусом Свириденко Л.В.. Право власності на домоволодіння зареєстроване КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.07.2002р., реєстраційна справа № 2-51.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і позивачка , успадкуваши 1/2 частину вищевказаного житлового будинку , стала одноосібним власником вказаного нерухомого майна, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 91-2016 за реєстровим номером № 642 від 17.06.2016 року.

При укладенні договору купівлі продажу житлового будинку відповідачем було зазначено , що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці Петрівської сільської ради, яка не передана у приватну власність.

При зверненні позивачки до Миколаївської сільської ради з метою вирішення питання про передачу земельної ділянки їй у приватну власність виявилося , що рішенням ІІ сесії ХХІІ скликання Петрівської сільської ради народних депутатів Петропавлівського району Дніпропетровської області від 29.12.1994 року вказану земельну ділянку було передано у власність відповідачу ОСОБА_2 , та присвоєно кадастровий номер :02:003:0003 .

У січні 2023 року при зустрічі позивачки з відповідачем останній повідомив , що на спірну земельну ділянку не претендує, але витрачати час та кошти на укладення та нотаріальне посвідчення договору земельної ділянки не буде , оскільки житловий будинок давно продав.

Таким чином у відповідачки відсутня змога набути право власності на земельну ділянку шляхом укладення з відповідачем договору, що і змусило її звернутися до суду.

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Позивачка підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнає , не заперечує проти його задоволення на користь позивачки.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши в судовому засіданні заяви сторін , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2002 року позивачка ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 18.06.2002 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 1130, посвідченого приватним нотаріусом Свириденко Л.В.. Право власності на домоволодіння зареєстроване КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.07.2002р., реєстраційна справа № 2-51.(а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 і позивачка , успадкуваши 1/2 частину вищевказаного житлового будинку , стала одноосібним власником вказаного нерухомого майна, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 91-2016 за реєстровим номером № 642 від 17.06.2016 року.(а.с.8-11)

При укладенні договору купівлі продажу житлового будинку відповідачем було зазначено , що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці Петрівської сільської ради, яка не передана у приватну власність

При зверненні позивачки до Миколаївської сільської ради з метою вирішення питання про передачу земельної ділянки їй у приватну власність виявилося , що рішенням ІІ сесії ХХІІ скликання Петрівської сільської ради народних депутатів Петропавлівського району Дніпропетровської області від 29.12.1994 року вказану земельну ділянку було передано у власність відповідачу ОСОБА_2 ( відповідачу), та присвоєно кадастровий номер :02:003:0003 (а.с.12-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України в редакції, що діяла на час дарування житлового будинку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Так, з 01.01.2010р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 Земельного Кодексу.

Отже, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду не передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 Земельного Кодексу України у поєднанні з нормою ст. 125 Земельного Кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

З огляду на викладене є правомірними та підлягає задоволенню заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0003 площею 0,1664 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра