Справа № 633/310/15-ц
Провадження № 4-с/638/59/23
УХВАЛА

Іменем України

22 серпня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

секретаря судового засідання Бондаренко А.С.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова за скаргою на бездіяльність Виконуючого обов`язки Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просить:

- Визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Корольової Анастасїї Сергіївни щодо не виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями №54280941 та №54281025.

- Зобов`язати виконуючого обов`язки Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Корольову Анастасію Сергіївну виключити відомості щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями №54280941 та №54281025.

В обґрунтування скарги зазначає, що ОСОБА_1 через Державну електронну систему «Дія» дізнався про те, що в провадженні Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавчі провадження №54281025 та №54280941, в якому ОСОБА_1 являється боржником.

Дослідивши усі документи виконавчих проваджень №54281025 та №54280941, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження позивач дізнався про наступне:

11.07.2017 року, начальником Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Макогон Ганною Валентинівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54280941 за заявою стягувана ПАТ ВТБ Банк" відповідно до виконавчого листа № 633/310/15-ц від 27.02.2017 виданого Печенізьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованості за кредитним договором №R7B від 31.10.2013р. у розмірі 108235,82грн.

11.07.2017 року, державним виконавцем Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Талашко Андрієм Івановичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54281025 за заявою стягувана ПАТ "ВТБ Банк" відповідно до виконавчого листа № 633/310/15-ц від 27.02.2017 виданого Печенізьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" судового збору у розмірі 1082,36грн.

11.07.2017 року, начальником Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Макогон Ганною Валентинівною була винесена постанова про передачу виконавчого провадження №54280941 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2017 року № 637/5 "Про реорганізацію відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області".

11.07.2017 року, державним виконавцем Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Талашко Андрієм Івановичем була винесена постанова про передачу виконавчого провадження №54281025 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2017 року № 637/5 "Про реорганізацію відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області".

02.08.2017 року, старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Погрібною Т.С. були винесені постанови про прийняття виконавчих проваджень №54280941 та №54281025.

26.11.2018 року, Старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу/ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Юношевим Дмитром Анатолійовичем були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувану за виконавчими провадженнями №54280941 та №54281025.

Відповідно до вищевказаних постанов було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, а тому відповідно до п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі листи № 633/310/15-ц від 27.02.2017 видані Печенізьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованості за кредитним договором №R7B від 31.10.2013р. у розмірі 108235,82грн. та стягнення судового збору у розмірі 1082,36грн. були повернуті стягувану та роз`яснено, що виконавчі документи можуть бути повторно пред`явлені для виконання в строк до 26.02.2019.

Відповідно до інформації про виконавче провадження, стан виконавчих проваджень №54280941 та №54281025 мають статус, як завершені.

Але, відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників, позивач, ОСОБА_1 , ще включений до даного реєстру, як боржник, а тому, ОСОБА_1 не може в повному обсязі користуватися своїми Конституційними чи іншими правами. ,

24 квітня 2023 року, представниками позивача, до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, через офіційну електрону адресу були направлені заяви про скасування заходів примусового виконання за вищевказаними виконавчими провадженнями та виключити відомості про боржника, ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями.

04 травня 2023 року та 16 травня 2023 року, були отримані відповіді (від 01.05.2023 р. №12487 та №12488) , в яких у заявлених вимогах заявника було відмовлено, та вказано, що у Чугуївському відділі державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні законі підстави для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників та зняття арешту з майна боржника.

08-09 травня 2023 р. представниками позивача, до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, через офіційну електрону адресу були направлені адвокатські запити з проханням надати інформацію, стосовно того, чи знаходяться вищевказані виконавчі провадження в архіві виконавчої служби, чи знищені провадження, та чи звертався стягував повторно з виконавчими документами до виконання.

16 травня 2023 року, були отримані відповіді (від 12.05.2023 р. №13325 та №13326) на адвокатський запит, в яких виконавча служба повідомила, що матеріали виконавчих проваджень у 2021 року були знищені та стягувачем за вищевказаними виконавчими документами повторно на виконання до відділу не надходили.

Ухвалою суду від 19.06.2023 скаргу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Заявник до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Також, від Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області надійшло клопотання про розгляд скарги без їх участі.

Представник АТ «ВТБ Банк» у судове засідання повноважного представника не направив. Також, 22.08.2023 від АТ «ВТБ Банк» надійшло повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором R7В (позичальник ОСОБА_1 ) ТОВ «ФК «Профкапітал». Разом з тим, будь яких доказів на підтвердження укладення договору про відступлення прав вимоги на користь ТОВ «ФК «Профкапітал» банком до повідомлення не додано.

У зв`язку з викладеним, вказане повідомлення судом до уваги не приймається.

Розглянувши матеріали заяви та додані до неї документи, суд встановив.

Заочним рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 08.12.2015 Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором № R7В від 31.10.2013 року у розмірі 108235 грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 1082 грн.36 коп.

11.07.2017 року, начальником Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Макогон Ганною Валентинівною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54280941 за заявою стягувана ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до виконавчого листа № 633/310/15-ц від 27.02.2017, виданого Печенізьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованості за кредитним договором №R7B від 31.10.2013р. у розмірі 108235,82грн.

11.07.2017 року, державним виконавцем Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Талашко Андрієм Івановичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54281025 за заявою стягувана ПАТ "ВТБ Банк" відповідно до виконавчого листа № 633/310/15-ц від 27.02.2017 виданого Печенізьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" судового збору у розмірі 1082,36грн.

11.07.2017 року, начальником Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Макогон Ганною Валентинівною була винесена постанова про передачу виконавчого провадження №54280941 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2017 року № 637/5 "Про реорганізацію відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області".

11.07.2017 року, державним виконавцем Печенізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Талашко Андрієм Івановичем була винесена постанова про передачу виконавчого провадження №54281025 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2017 року № 637/5 "Про реорганізацію відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області".

02.08.2017 року, старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Погрібною Т.С. були винесені постанови про прийняття виконавчих проваджень №54280941 та №54281025.

26.11.2018 року, Старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Юношевим Дмитром Анатолійовичем винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу за виконавчими провадженнями №54280941 та №54281025.

Вказаними постановами встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, у зв`язку з чим, відповідно до п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі листи № 633/310/15-ц від 27.02.2017 видані Печенізьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованості за кредитним договором №R7B від 31.10.2013р. у розмірі 108235,82грн. та стягнення судового збору у розмірі 1082,36грн. повернуті стягувачу та роз`яснено, що виконавчі документи можуть бути повторно пред`явлені для виконання в строк до 26.02.2019.

Відповідно до інформації про виконавче провадження, стан виконавчих проваджень №54280941 та №54281025 мають статус, як завершені.

Разом з тим, як вбачається з Єдиного реєстру боржників, позивач, ОСОБА_1 , станом на 16.05.2023 включений до вказаного реєстру, як боржник.

Представник заявника зазначає, що неодноразово звертався до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заявами про скасування заходів примусового виконання за вищевказаними виконавчими провадженнями та виключити відомості про боржника, ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями.

Відповідями від 01.05.2023 р. №12487 та №12488 ВДВС повідомив, що у відділу відсутні законі підстави для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників та зняття арешту з майна боржника.

Відповідями від 12.05.2023 р. №13325 та №13326 виконавча служба повідомила, що матеріали виконавчих проваджень у 2021 року були знищені та стягувачем за вищевказаними виконавчими документами повторно на виконання до відділу не надходили.

Під час розгляду скарги відомостей щодо повторного пред`явлення виконавчих листів до виконання, суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. ст. 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1, 2, 5, 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 2, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5, Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року № 43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2003 року за № 388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28.04.2015 року № 614/5 «Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2015 року за № 478/26923. Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

При цьому, відповідно до п. 6 Розділу Х Положення № 2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону № 1404-VIII; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Балдеа проти Румунії, 15 лютого 2017 року, Гелле проти Фінляндії, 19 лютого 997 року) з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення суду повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження №54280941 та 54281025 завершені на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у 2018 році.

Також у вказаних постановах зазначено, що виконавчі документи можуть бути повторно пред`явлені для виконання в строк до 26.02.2019.

Пунктом 1 ч. 4 та ч. 5 ст. 12 цього Закону визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, у ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Як вже зазначалось, докази повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, у межах встановленого законодавством строку, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, стягувач у спірних виконавчих провадженнях є найбільш зацікавленою особою у його виконанні та не вчиняє активних дій з метою пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Проте, протягом цього часу відомості щодо ОСОБА_1 містяться в Єдиному реєстрі боржників.

Проаналізувавши чинні норми права, які регулюють спірні правовідносини, оцінивши обставини справи суд дійшов висновку, що в даному випадку наявність прогалини у законодавстві призводить до обмеження права особи у вільному володінні та розпорядженні власним майном. При цьому, такі обмеження зумовлено бездіяльністю стягувача у ВП №№ 54280941, 54281025 та державного виконавчого органу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, останній наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, за правовою позицією Суду, є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:- втручання держави у право особи повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право особи передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання; - втручання у право особи, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції лише в тому випадку, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її права.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Конвенція в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст.1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що скарга в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії обґрунтована та підлягає задоволенню.

Також, заявник просить стягнути з відділу ДВС 8 900,00 грн. на відшкодування витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги, представником заявника суду надано: додаток №1 від 07.04.2023 до договору №01-04/23 від 07.04.2023 з описом визначення обсягу правової допомоги та визначенням цін; акт №2 від 18.05.2023 про надання правової допомоги за договором №01-04/23 від 07.04.2023; квитанцію до прибуткового касового ордера №02-05/23 від 18.05.2023 про прийняття від ОСОБА_1 8 900,00грн. на підставі договору №01-04/23 про надання правової допомоги від 07.04.2023.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність заперечень з боку відділу ДВС щодо суми та обґрунтованості розміру правничої допомоги, суд не вбачає підстав для її зменшення.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача 8 900,00грн. на відшкодування витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Корольової Анастасїї Сергіївни щодо не виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями №54280941 та №54281025.

Зобов`язати виконуючого обов`язки Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Корольову Анастасію Сергіївну виключити відомості щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями №54280941 та №54281025.

Стягнути з Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Леонова, 4-А, ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 8 900,00грн. - витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.О. Агапов