П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Справа №752/13949/22

Провадження № 22-ц/824/6741/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 14 червня 2023 року

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Потапьонок К.В.

справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Голосіївський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Савчаком Ярославом Олеговичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Голосіївський ВДВС) про зняття арешту з нерухомого майна.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До складу спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавця увійшли квартира

АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що розташована

у садовому товаристві «АГРО» Бориспільського району, площею 0,06 га, кадастровий номер :09:007:0377.

Позивач, яка є племінницею спадкодавця і спадкоємцем за законом, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте з`ясувалось, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про арешт нерухомого майна ОСОБА_2 , через що виникла затримка у видачі свідоцтва про право на спадщину до вирішення питання про скасування арешту майна.

Згідно з інформаційною довідкою підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 9041015 зареєстроване обтяження, боржник ОСОБА_2 , підстава обтяження - постанова Голосіївського ВДВС від 15 червня 2009 року № 727/6.

Позивачка вказує, що перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт та зареєстровано обтяження нерухомого майна, не виявлено.

Вважала зазначене обтяження порушує права позивачки та перешкоджає реалізації її спадкових прав.

ОСОБА_1 просила зняти арешт з усього нерухомого майна, накладений постановою Голосіївського ВДВС від 15 червня 2009 року № 727/6, реєстраційний номер обтяження 9041015, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10 вересня 2009 року реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Голосіївського ВДВС про зняття арешту з нерухомого майна та відкрито провадження у справі.

Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначено цивільну справу до судового розгляду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Голосіївського ВДВС про зняття арешту

з нерухомого майна відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано відомостей про те, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та виніс відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що, в свою чергу, беззаперечно свідчило б про порушення прав позивача, як спадкоємця, і доводило, що дійсно наявність арешту на спадкове майно, позбавляють його права на отримання свідоцтва про спадщину.

За таких обставин суд вважав, що звернення позивача до суду з цим позовом

є передчасним, оскільки її права як спадкоємця на день ухвалення судом рішення не порушені.

21 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савчак Я. О. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від

29 листопада 2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимогизадовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок дій по накладенню арешту на нерухоме майно, яке є предметом спадщини, позивачка не має можливості реалізувати своє право та прийняти спадщину після смерті тітки. Суд першої інстанції помилково посилався на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки він стосується лише загальних нотаріальних дій. Іншого способу захисту порушеного права та інтересу позивачка не має.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 24 лютого 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Листом Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року витребувано

з Голосіївського районного суду м. Києва матеріали справи № 752/13949/22.

20 березня 2023 року матеріали справи № 752/13949/22 за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського ВДВС про зняття арешту з нерухомого майна надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Савчака Я. О. про поновлення строку рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Савчаком Я. О., на рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського ВДВС про зняття арешту з нерухомого майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Савчак Я.О. підтримали доводи апеляційної скарги.

Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 07 травня 2002 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_1 .

10 травня 2002 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на зазначену квартиру, що підтверджується реєстраційним написом від 10 травня 2002 року № 569.

ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,06 га для ведення садівництва, розташована на території садового товариства «АГРО» Бориспільського району, кадастровий номер :09:007:0377, що підтверджується копією державного акту № 007614 та копією витягу з державного реєстру земель про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці серії БББ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

05 січня 2021 року приватним нотаріусом Косинською Т. М. зареєстрована спадкова справа за № 67036187 у спадковому реєстрі, № 1/2021 у нотаріуса, спадкодавцем у якій є ОСОБА_2 , що підтверджується витягом від 05 січня 2021 року № 63109295.

Згідно з копією довідки приватного нотаріуса Косинської Т. М. від 14 вересня

2021 року № 80/02-14 в її провадженні знаходиться спадкова справа № 1/2021 щодо майна спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 14 вересня 2021 року спадкоємцем ОСОБА_2 є її племінниця - ОСОБА_1 , яка звернулась

з заявою про прийняття спадщини.

Згідно з інформаційною довідкою від 12 серпня 2021 року № 270294295 на все нерухоме майно в межах суми боргу 7 053,35 грн. боржника ОСОБА_2 10 вересня 2009 року реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 9041015 накладено арешт, підстава обтяження - постанова № 727/6 від 15 червня 2009 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві.

Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області листом від 16 вересня 2021 року № 41933/2-21 повідомило про відсутність виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до частини першої статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Київським апеляційним судом встановлено, що станом на 14 вересня 2021 року єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є її племінниця - ОСОБА_1 , яка звернулась

з заявою про прийняття спадщини, яка відносить до п?ятої черги права на спадкування за законом.

Успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину

в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання

в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За обставин справи, яка переглядається, у зв`язку зі смертю боржника

у виконавчому провадження (що саме і було підставою для накладання арешту на спадкове мано) виникла ситуація, при якій неможливо усунути обставини, які стали підставою для накладання арешту на спадкове майно, тобто неможливо стягнути борг з боржника у зв?язку з його смертю і в даному випадку це є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, спадкоємиця боржника позбавлена змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

А відтак висновок суду першої інстанції про те, що звернення позивача до суду

з цим позовом є передчасним, оскільки її права як спадкоємця на день ухвалення судом рішення не порушені так як відсутні відомості про винесення постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину є неправильним, оскільки

в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту , що відповідає положенням статей 15, 16 ЦК України та позиції Великої Палати Верховного Суду, яка в своїй постанові від

12 грудня 2018 року у справі № 399/142/16-ц зазначила, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Київський апеляційний суд звертає увагу на те, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках

і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі

і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи Київський апеляційний суд враховує, що наявність протягом тривалого часу (понад 12 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору,

є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року

у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

Підстави для зняття арешту визначені положеннями Закону України «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках (стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями статі 10 ЦПК України.

Статтею 13 Конвенції встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (стаття 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, пункт 75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (стаття 13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

А тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивачки не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим Київський апеляційний суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Перевіривши в межах апеляційної скарги правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Савчаком Ярославом Олеговичем задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт з усього нерухомого майна, накладений постановою Голосіївського відділу державної виконавчої служби від 15 червня 2009 року № 727/6, реєстраційний номер обтяження 9041015, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10 вересня 2009 року реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна