Постанова

Іменем України

08 березня 2023 року

м. Київ

справа № 461/7406/18

провадження № 61-2009св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: суддів: Гулейкова І. Ю, Олійник А. С., Погрібного С. О., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Матвіїв Єлизавета Ігорівна, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року у складі судді Радченка В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів.

На обґрунтування позову посилалася на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 14 500,00 грн щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2016 року до досягнення нею повноліття.

Відповідач нерегулярно здійснював оплати на іноземний рахунок позивачки в іноземній валюті (польські злоті), які позивачка визнає як оплату аліментів, а саме: 18 квітня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 15 494,60 грн, 19 червня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 14 262,40 грн, 27 червня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 14 083,20 грн, 30 липня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 14 497,40 грн, 03 вересня 2018 року - 1 890,00 PZL, що становить 14 494,22 грн.

Внаслідок неналежного виконання рішення суду виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 98 600,00 грн за 2016 рік, 174 000,00 грн - за 2017 рік та 116 000,00 грн - за січень-серпень 2018 року.

З урахуванням наведеного позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі слати аліментів у розмірі 315 768,18 грн та 315 768,18 грн пені.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у зв`язку з виникненням заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 315 768,18 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом мав заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи. Оскільки обов`язок зі сплати аліментів не виконаний та протермінований, тому виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань.

Судові рішення в частині вирішення вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 315 768,18 грн мотивовані тим, що спору про стягнення заборгованості за аліментами між сторонами немає.

Постановою Верховного Суду від°10°лютого 2021°року постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки наявним у матеріалах справи довідкам щодо суми заборгованості зі сплати аліментів з викладенням висновку, яку довідку бере до уваги і з яких мотивів.

Також суди не здійснили перевірки такого розрахунку, не відобразили у судових рішеннях алгоритму розрахунку пені.

Суди застосували норми матеріального права без урахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в тому числі щодо застосування судом першої інстанції норми матеріального права - статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України), з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 квітня 2019 року у справі

№ 333/6020/16-ц.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У лютому 2022 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Матвіїв Є. І., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги посилається на таке.

Суди попередніх інстанцій не надали оцінки кожній наявній у матеріалах справи довідці з викладенням висновку, яку довідку беруть до уваги і з яких мотивів.

Розрахунок, наданий позивачкою разом з позовною заявою, не відповідає вимогам чинного законодавства та правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 461/3787/16-ц та у цій справі міститься копія його заяви про те, що він буде сплачувати аліменти на рахунок № НОМЕР_1 .

Розрахунок державного виконавця зі сплати аліментів, у якому станом на 01 вересня 2018 року зазначено заборгованість у розмірі 388 600,00 грн, який судом апеляційної інстанції без наведення доводів та міркувань визнаний правильним, є завідомо неправдивим, оскільки містить інформацію, зокрема про заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня до серпня 2018 року, водночас у матеріалах справи містяться докази сплати аліментів з цільовим призначенням платежу «аліменти» за відповідний період.

Отже, суд апеляційної інстанції не врахував документів, що підтверджують сплату ОСОБА_2 аліментів за період з квітня до серпня 2018 року та які свідчать про неправильний розрахунок державного виконавця за цей період.

Встановлення заборгованості з аліментів є необхідною складовою для застосування до боржника відповідальності за несплату аліментів у виді пені, проте позивачка не довела факту наявності заборгованості зі сплати аліментів.

Позивачка подала розрахунок пені, що не відповідає формулі, за якою має здійснюватися такий розрахунок, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Отже, суд апеляційної інстанції мав констатувати, що розрахунок пені, поданий позивачкою, є недоведеним, оскільки такий не відповідає вимогам законодавства та не враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 квітня 2019 року у справі

№ 333/6020/16-ц, або обґрунтувати відступ від зазначеного правового висновку.

Судові рішення оскаржуються з підстав неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 461/7406/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19, від 27 квітня 2021 року у справі № 398/992/18, від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц, недослідження зібраних у справі доказів та необґрунтованого відхилення клопотання про долучення доказів щодо добровільної сплати аліментів.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині вирішення вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, тому в частині вирішення вимоги про стягнення заборгованості за аліментами не є предметом перегляду в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11°квітня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Матвіїв Є. І., на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 28°лютого 2023°року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судами обставини

15 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3

29 вересня 2015 року рішенням Галицького районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 429.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року у справі № 461/3787/16-ц стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 14 500,00 грн щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

21 серпня 2018 року Галицький районний суд м. Львова видав виконавчий лист № 461/3787/16-ц. Строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання - «до досягнення дитиною повноліття».

07 вересня 2018 року державний виконавець Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Борис Ю. Б. відкрив виконавче провадження ВП № 57169452 на підставі виконавчого листа № 461/3787/16-ц про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 14 500,00 грн щомісячно, починаючи з 06 червня 2016 року.

Згідно з розрахунком державного виконавця Борис Ю. Б. сума коштів зі сплати аліментів, яка підлягала стягненню станом на 01 вересня 2018 року, становить 388 600,00 грн та включає сплату платежів за аліментами за період з квітня до серпня 2018 року.

Зобов`язання щодо сплати аліментів відповідач виконав частково, перераховуючи кошти на картковий рахунок № НОМЕР_2 : 18 квітня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 15 494,60 грн, призначення платежу - «аліменти»; 19 червня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 14 262,40 грн, призначення платежу - «аліменти травень»; 27 червня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 14 083,20 грн, призначення платежу - «аліменти червень»; 30 липня 2018 року - 2 000,00 PZL, що становить 14 497,40 грн, призначення платежу - «аліменти липень»; 03 вересня 2018 року - 1 890,00 PZL, що становить 14 494,22 грн, призначення платежу - «аліменти серпень», що підтверджується роздруківками підтвердження виконаних операцій від 18 квітня 2018 року, 19 червня 2018 року, 27 червня 2018 року, 30 липня 2018 року, 03 вересня 2018 року, що засвідчені судовим перекладачем з української та російської мов, номер ліцензії ТР 484/06, Краків, 2018-10-02, реєстр № 826/18.

05 вересня 2014 року позивачка та відповідач уклали договір забезпеченого кредиту на нерухоме майно «Мегаіпотека» № U919 (далі - договір). Відповідно до умов договору метою кредиту є «фінансування отримання прав/участь в отриманні прав, обумовлених у договорі щодо побудови девелопером житлової нерухомості, описаної в §2 аб. 5А договору, з місцем паркування, житловою кліткою» та «фінансування завершення будівництва житлової нерухомості, описаної у § 2 аб. 5А договору».

Згідно з параграфом 2 абзацу 12 зазначеного договору рахунок РОР (ROR) в банку «Alior Bank» - НОМЕР_1 . День сплати внеску - «20».

Відповідно до параграфу 6 абзацу 8 вказаного договору «сплата кредиту відбуватиметься в безготівковій формі, автоматично з рахунку особи, що користується кредитом в § 2 аб. 12 договору».

Платежі згідно з електронним переліком операцій за період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року та відповідно до поданого відповідачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів здійснювались на рахунок в банку «Alior Bank» НОМЕР_1 , призначений для сплати платежів згідно з договором.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року у справі № 461/3787/16-цмає сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 14 500,00 грн щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом мав заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи. Оскільки обов`язок зі сплати аліментів не виконаний та протермінований, то у позивачки виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань.

Обчислюючи розмір неустойки (пені) за період із 06 червня 2016 року до 31 серпня 2018 року, суди попередніх інстанції виходили із суми заборгованості за аліментами, яка станом на 01 вересня 2018 року становить 315 768,18 грн.

Суди встановили, що за період з квітня 2018 року до серпня 2018 року ОСОБА_2 були здійснені часткові платежі за наявності заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, що необхідно враховувати при визначенні розміру неустойки.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди не здійснили перевірки такого розрахунку та не відобразили у судових рішеннях алгоритму розрахунку пені.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться у рішеннях ЄСПЛ «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» тощо.

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ, у судових рішеннях має бути наведена правова оцінка доводів сторін. Мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Водночас, з огляду на суть вимог та доводів сторін у цій справі, оскаржувані судові рішення в частині визначення (розрахунку) пені за несвоєчасну сплату аліментів є неповними та немотивованими, а тому, зважаючи на доводи касаційної скарги, підлягають зміні

Згідно з указаним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження

№ 14-616цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені) розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %.

Кількість прострочених днів з 06 червня 2016 року до 31 серпня 2018 року становить 656 днів.

Розмір неустойки (пені) становить 1 479 822,50 грн, з яких за:

червень 2016 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 76 096,00 грн (11 600,00 х 656 х 1 %);

липень 2016 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 93 912,67 грн = 90 625,00 грн (14 500,00 х 625 х 1 %) + 3 287,67 грн (10 605,40 х 31 х 1 %);

серпень 2016 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 94 853,77 грн = 90 625,00 грн (14 500,00 х 625 х 1 %) + 4 228,77 грн (10 843,00 х 39 х 1 %);

вересень 2016 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 95 645,73 грн = 91 930,00 грн (14 500,00 х 634 х 1 %) + 3 715,73 грн (11 259,80 х 33 х 1 %);

жовтень 2016 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 95 823,97 грн = 92 220,00 грн (14 500,00 х 636 х 1 %) + 3 603,97 грн (11 262,40 х 32 х 1 %);

листопад 2016 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 92 735,36 грн = 92 510,00 грн (14 500,00 х 638 х 1 %) + 225,36 грн (11 268,18 х 2 х 1 %);

грудень 2016 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 88 305,00 грн (14 500,00 х 609 х 1 %);

січень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 83 810,00 грн (14 500,00 х 578 х 1 %);

лютий 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 79 750,00 грн (14 500,00 х 550 х 1 %);

березень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 75 255,00 грн (14 500,00 х 519 х 1 %);

квітень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 70 905,00 грн (14 500,00 х 489 х 1 %);

травень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 66 410,00 грн (14 500,00 х 458 х 1 %);

червень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 62 060,00 грн (14 500,00 х 428 х 1 %);

липень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 57 565,00 грн (14 500,00 х 397 х 1 %);

серпень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 53 070,00 грн (14 500,00 х 366 х 1 %);

вересень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 48 720,00 грн (14 500,00 х 336 х 1 %);

жовтень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 44 225,00 грн (14 500,00 х 305 х 1 %);

листопад 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 39 875,00 грн (14 500,00 х 275 х 1 %);

грудень 2017 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 35 380,00 грн (14 500,00 х 244 х 1 %);

січень 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 30 885,00 грн (14 500,00 х 213 х 1 %);

лютий 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 26 825,00 грн (14 500,00 х 185 х 1 %);

березень 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 22 330,00 грн (14 500,00 х 154 х 1 %);

квітень 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 17 980,00 грн (14 500,00 х 124 х 1 %);

травень 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 13 485,00 грн (14 500,00 х 93 х 1 %);

червень 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 9 135,00 грн (14 500,00 х 63 х 1 %);

липень 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 4 640,00 грн (14 500,00 х 32 х 1 %);

серпень 2018 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 145,00 грн (14 500,00 х 1 х 1 %).

Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, зі ОСОБА_2 підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з 06 червня 2016 року до 31 серпня 2018 року у розмірі 1 479 822,50 грн, однак її розмір значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами за цей період - 315 768,18 грн.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо необхідності застосування положення статті 196 СК України та стягнення зі ОСОБА_2 пені у розмірі315 768,18 грн.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 461/7406/18, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, вказано, що «Верховний Суд зазначає, що відповідно до статті 196 СК України неустойка (пеня) розраховується від суми несплачених аліментів, тому відповідна сума (заборгованість за аліментами) має бути встановлена судом з посиланням на докази у справі. Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та вказавши про те, що позиція позивача щодо розрахунку пені у справі повністю знаходить своє підтвердження у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, суди не здійснили перевірки такого розрахунку, не відобразили у судових рішеннях алгоритму розрахунку пені. Вирішуючи спір, суди не взяли до уваги, висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року, справа № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, в якій зазначено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18 помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів».

Таким чином, доводи касаційної скарги про неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 461/7406/18, заслуговують на увагу.

Отже, зважаючи на підстави та предмет позову, з урахуванням фактично встановлених обставин справи та досліджених доказів, суди першої та апеляційної інстанцій з наведенням відповідних мотивів дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову та водночас не відобразили у судових рішеннях алгоритму розрахунку пені, а тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають зміні з викладенням їх мотивувальних частин, зокрема обґрунтування розрахунку пені, у редакції цієї постанови.

Водночас доводи касаційної скарги про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19, від 27 квітня 2021 року у справі № 398/992/18, від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц, Верховний Суд відхиляє з°огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 зазначено, що «розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що боржником було надано копії квитанцій, у державного виконавця не було підстав їх не враховувати. Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що при здійсненні виконавчого провадження державний виконавець діяв у межах чинного законодавства та наданих йому повноважень, які не передбачають права та обов`язку вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій».

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 398/992/18 зазначено, що «встановивши факт перерахування боржником на рахунок стягувача в період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року коштів у загальній сумі 1 550 дол. США, суди не перевірили наявність у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 інших грошових зобов`язань ніж ті, що передбачені судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2018 року в справі №398/992/18, та не встановили, що зазначені платежі здійснені боржником не в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, а тому дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги».

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі

№ 642/6906/16-ц зазначено, що «у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року ОСОБА_1 переказував через ПАТ КБ «ПриватБанк» на банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 12 228 грн. Вказані обставини учасниками справи не заперечуються і у повній мірі підтверджуються обставинами справи, зокрема, квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_1 стверджує, що вказані грошові кошти були сплачені в якості добровільної сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , стягнутих з нього рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2010 року. Жодних обставин на підтвердження наявності інших зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови останньої від отримання банківських переказів від боржника у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року. Посилання у касаційній скарзі на відсутність призначення платежу «сплата аліментів» у наданих ОСОБА_2 квитанціях спростовується письмовим повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 вересня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150917/1542, у відповідності до якого до 15.05.2015 року при грошових переказах через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» у платника була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування»».

Водночас у справі, яка переглядається, установлено інші обставини, порівняно зі справами, на які посилається заявник.

Висновки, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Крім того, судами попередніх інстанцій враховано платежі за період з квітня до серпня 2018 року, а саме: від 18 квітня 2018 року, 19 червня 2018 року, 27 червня 2018 року, 30 липня 2018 року, 03 вересня 2018 року, відповідно до яких відповідач частково погасив заборгованість з аліментів.

Щодо платежів за період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року, то такі здійснювались на рахунок в банку «Alior Bank» НОМЕР_1 , який призначений для сплати платежів згідно з договором № U919. Зазначені кошти автоматично йшли на дострокове погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями перед банком. Тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 в період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року здійснював сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги також зводяться до власного тлумачення норм права, до незгоди зі встановленими фактичними обставинами справи та стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З урахуванням наведених вище мотивів, Верховний Суд вважає за необхідне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами касаційного перегляду вимоги заявника по суті не задовольняються, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Матвіїв Єлизавета Ігорівна, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року в частині вирішення вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її°прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко