ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

м. Харків

справа № 640/19045/17

провадження № 22-ц/818/787/23

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2023 року ухвалене у складі судді Штих Т.В. ,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 1993 року з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просила визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом; змінити черговість у спадкуванні після смерті ОСОБА_3 шляхом визнання її право на спадкування за законом квартири АДРЕСА_1 разом із спадкоємицею першої черги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати її право на обов`язкову частку у спадкуванні квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому спадкодавцю ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . З ним вона проживала з 1993 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, фактичне подружжя мало спільний бюджет i вело спільне господарство. Шлюб не реєстрували, оскільки вважали, що вже створили сім`ю. Спочатку мешкали разом за місцем реєстрації ОСОБА_3 у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 протягом спільного проживання не працював, єдиним його доходом була невелика пенсія з інвалідності, в той час як позивачка працювала та мала постійний дохід. У 2009 року разом з ОСОБА_3 за спільні кошти більшість з яких належала позивачці придбали квартиру АДРЕСА_3 ( надалі Квартира), де і проживали без реєстрації місця проживання. За час спільного мешкання однією сім`єю вони з чоловіком зробили ремонт у Квартирі, у тому числі облаштували натяжну стелю і встановили металопластикові вікна, придбали побутові речі: мікрохвильову піч, електричний водонагрівач, пральну машину, планшетний комп`ютер, електричний чайник, які зараз знаходяться у квартирі. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належні йому на праві власності квартири: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . За життя ОСОБА_3 склав заповіт за умовами якого квартиру АДРЕСА_1 заповів доньці - ОСОБА_2 .

На початку листопада 2017 року, позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як дружина померлого спадкодавця, де їй було роз`яснено, що потрібно довести факт подружніх відносин у судовому порядку, але навіть у разі встановлення такого факту вона може претендувати на спадщину лише як спадкоємець четвертої черги. Проте, починаючи з 2001 року цивільний чоловік позивачки мав ряд тяжких захворювань з приводу яких постійно проходив лікування та потребував стороннього догляду. Оскільки позивачка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу ОСОБА_3 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, вона вважає що має право на спадкування разом із спадкоємцем 1 - ої черги за законом - ОСОБА_2 та має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту на користь ОСОБА_2 , а саме на частину квартири: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період з 01.01.2004 до моменту смерті ОСОБА_3 . Крім цього не доведено що ОСОБА_3 не міг самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребував стороннього догляду, допомоги, піклування. Позивачка не надала суду постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме про відмову у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Відповідно у позивачки ОСОБА_1 не виникло право вирішувати спадкові спори з цього приводу у суді.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя під час судових засідань у справі, які відбулися 08.04.2021, 08.09.2021 не дотримала вимог ЦПК України, а саме не запропонувала сторонам подати клопотання та не з`ясувала питання щодо надання сторонами усіх доказів стосовно обставин справи, не пропонувала укладення мирової угоди тощо. У судовому засіданні 26.01.2022 суддя вже запропонувала сторонам закрити підготовче засідання і призначити справу до розгляду по суті, хоча представник позивача заперечувала проти закінчення підготовчого засідання адже судом не витребувано докази після задоволення клопотання сторони позивача. Під час розгляду справи по суті 31.03.2023 не викликався жоден свідок, клопотання, документи, інформація, фото таблиці не були у встановленому порядку долучені до матеріалів справи та не можуть бути використані у якості письмових доказів. Апелянт зазначає, що не перебувала в іншому зареєстрованому шлюбу, що було нею повідомлено в суді першої інстанції та підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу. Матеріали справи містять ксерокопію Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі, що спростовує висновки суду стосовно того, що позивачка не надала суду постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Суд не звернув увагу на те, що матеріали справи містять інформацію ГУ «Національний інститут терапії імені Л.Т.Малої НАМН України» у якій чітко зазначено, що ОСОБА_3 з 2009 по 2017 роки щорічно перебував на стаціонарному лікуванні під час якого, а також після виписки з лікарні потребував стороннього догляду. Суд також не врахував правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 09.12.2022 справа №554/4064/17, від 21.11.2028 справа №641/13649/14 та від 07.02.2020 справа № 204/1272/16.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, представника ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.ч. 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 , у віці 57 років, помер, ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 30.09.2017. Причиною смерті останнього, визначено мікронодулярний цироз печінки відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №894 від 30.09.2017 року

ОСОБА_3 , з 03.07.1985 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 12.10.2017, Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 12.10.2017 заведено спадкову справу № 806/2017 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент відкриття спадщини, ОСОБА_3 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 (договір дарування квартир від 12.03.2012р., зареєстровано в реєстрі за № 11821) та на праві приватної спільної часткової власності (частка власності 11/100) квартира АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на житло від 29.07.1989 реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частина друга статті 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

На підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного сумісного господарства ОСОБА_1 надані письмові докази, а саме: фотокартки, квитанції про сплату комунальних послуг, постанову про закриття кримінального провадження від 31.10.2017, виписку із історії хвороби №1087, виписку із медичної картки №4316 стаціонарного хворого, виписку із історії хвороби №20882, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

Допитані в судовому свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю.

З огляду на зазначене судова колегія вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкування за заповітом є пріоритетним по відношенню до спадкування за законом. Пріоритетність полягає у тому, що за умови якщо спадкодавець склав заповіт на все своє майно, то спадкування за законом не відбувається, а спадщину можуть набути виключно особи визначені заповітом.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт надається виключно особі з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до змісту статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Кожна черга спадкоємців отримує спадщину у випадку відсутності осіб попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1258 ЦК України).

Статтями 1261-1265 ЦК України визначено 5 черг спадкування за законом.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та допитані свідки підтвердили, що позивачка протягом тривалого часу здійснювала опіку над спадкодавцем у розумінні визначених у пунктах 1 - 3 дій.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 знаходився у безпорадному стані.

ОСОБА_1 та допитані свідки підтвердили, що майже до самої смерті ОСОБА_3 міг самостійно забезпечувати свої потреби.

Надана позивачкою відповідь з Державної установи Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої НАМН України від 09.11.2017 не може підтвердити факт, того що ОСОБА_3 перебував в безпорадньому стані.

Тому апеляційний суд дійшов висновку, що позивачкою всупереч вимог ст..ст. 12, 81 ЦПК не доведено наявності зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності. Доводи позивача про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем в силу стану здоров`я, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61 - 40302св18).

Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Згідно ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, встановлюється, що проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу не являє собою підставу для виникнення у цих суб`єктів прав, а також обов`язків подружжя. Це означає, що прирівнювати цивільного чоловіка або дружину до спадкоємців першої черги (діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки) неможливо, тому вони можуть прийняти спадщину відповідно до п. 1 ст 1264 ЦК України як спадкоємці 4-тої черги (проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини).

Тому правові підстави для визнання позивачкою права за обов`язкову частки у спадкуванні квартири АДРЕСА_2 відсутні.

Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений такий факт, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем позивач пов`язує з можливістю спадкування за законом майна померлого.

Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни черговості спадкування ОСОБА_1 за законом, відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Оскільки висновки суду про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадщину не в повній мірі відповідають обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні, в задоволені позову належить відмовити з мотивів викладений в цій постанові.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук