ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року місто Чернівці справа №723/2938/20

провадження №22-ц/822/233/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: представника позивачів Макух А.В. , представника відповідача ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , інтереси яких представляє адвокат Макух Аліна Василівна, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, головуючий в суді першої інстанції суддя Пташник А.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернулися до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Посилалися на те, що 09 липня 2019 року близько 21 год. 50 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переходячи через залізничні колії в адміністративних межах с. Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, спотикнувшись, впав на колію та потрапив під потяг, який рухався за маршрутом №963 Чернівці-Вадул-Сирет (локомотив №7369 з двома пасажирськими вагонами). Внаслідок даної пригоди ОСОБА_7 від отриманих травм помер на місці події.

Смерть близької особи викликала зміни в родині, які спричинили біль та страждання. Внаслідок цієї трагедії неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчувають самотність, величезну біль та значні психологічні переживання. Внутрішня гармонія дітей, які зростають без батька часто не збалансована, тому в дитинстві вони відчувають себе не захищеними. У них немає правильно вибудуваної моделі сім`ї, і існує слабке місце через брак батьківської турботи.

Вважають, що сума коштів в розмірі 150 000 грн. на кожну дитину буде достатньою для компенсації завданої моральної шкоди, понесеної у зв`язку із смертю батька.

ОСОБА_3 є матір`ю померлого ОСОБА_7 і смерть сина завдала їй непоправної моральної шкоди та душевних страждань. Втрата сина назавжди позбавила матір сенсу життя. Вона незалежно від її бажання та волі постійно перебуває в пригніченому стані, переживає постійні душевні страждання, стрес, хвилювання, що впливають на психологічний її стан. Позивач залишилась сама після смерті сина.

Вважає, що сума коштів в розмірі 150 000 грн. буде достатньою для компенсації та полегшення моральних страждань матері, понесених у зв`язку із смертю сина.

Крім цього, позивач ОСОБА_3 понесла 3 910 грн. 00 коп. витрат на поховання.

Також вказали, що на утриманні в загиблого перебували його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Померлий офіційно не працював, але мав постійний підробіток. Тому діти мають право на відшкодування шкоди, пов`язаною із втратою годувальника.

З урахуванням наведеного, просили стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 300 000 грн. моральної шкоди та 150 228 грн. шкоди пов`язаної з втратою годувальника, стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 150 000 грн. моральної шкоди та 3 910 грн. витрат понесених на поховання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено. Повний текст рішення складено 20 січня 2023 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , інтереси яких представляє адвокат Макух А.В., подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Посилалися на те, що смерть людини це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання, а тому будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням.

Зазначили, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки має бути відшкодована незалежно від наявності вини.

Поїзд хоч і не є транспортним засобом в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак є джерелом підвищеної небезпеки.

Вказали, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 ЦК України у разі відшкодування шкоди завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

В судовому засіданні не встановлено належними та допустимими доказами наявність непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» вказало, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Вважають, що судом вірно встановлено, що поїзд №963 не є транспортним засобом у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також відшкодування здійснюється страховиком, а не особою, що заподіяла смерть потерпілого, тобто законом не передбачена майнова відповідальність власників джерела підвищеної небезпеки.

Вказали, що визначення факту нанесення моральної шкоди, а також визначення розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті здійснюється судово-психологічною експертизою, однак позивачами до суду першої інстанції такий висновок не надавався і клопотання про проведення такої експертизи не заявлялося, а тому факт заподіяння моральної шкоди не є доведеним і розмір такої шкоди не обґрунтований.

Просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 липня 2019 року близько 21 год. 50 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переходячи через залізничні колії в адміністративних межах с.Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, спотикнувшись за колію, впав на колію та потрапив під потяг, який рухався за маршрутом №963 Чернівці-Вадул-Сирет (локомотив №7369 з двома пасажирськими вагонами). Внаслідок даної пригоди ОСОБА_7 від отриманих травм помер на місці події, що підтверджується витягом з ЄРДР та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (том 1 а.с.10, 17).

10 липня 2019 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000619 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (том 1 а.с.10).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 матір`ю покійного ОСОБА_7 є ОСОБА_3 (а.с.16).

Покійний ОСОБА_7 є батьком доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 (том 1 а.с.13, 15).

28 липня 2019 року слідчим СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області Катеринюк М.І. винесено постанову, якою кримінальне провадження №0000619 від 10 липня 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 28 липня 2019 року: згідно довідки Сторожинецької ЦРЛ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на обліку у лікаря психіатра з діагнозом дисоціальний розлад особистості травматичного шизу. Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_8 , показав, що ОСОБА_7 являється його братом, який часто ходив залізничними коліями, а саме в с. Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, обґрунтовуючи це тим, що йому так швидше було доходити до свого місця проживання. Також вказав, що потерпілий ОСОБА_7 в день трагедії вранці вживав спиртні напої та на те, що останній тривалий час зловживає спиртними напоями. Також зазначив, що ОСОБА_7 знаходився на обліку у лікаря психіатра на протязі останніх 5 років. У потерпілого часто виникали приступи сильної агресії, а також він хворів на епілепсію (том 1 а.с.34).

Відповідно до копії висновку експерта №481 КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Чернівецької ОДА від 20 листопада 219 року, на основі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , 1980 року народження, даних додаткових лабораторних експертиз: смерть ОСОБА_7 настала внаслідок розтрощення голови з руйнуванням речовини головного мозку. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в крові в кількості 4.30% та в сечі в кількості 5.59 %, що по відношенню до живих осіб зазвичай відповідає важкому отруєнню з можливим смертельним наслідком (том 1 а.с.154-157).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність протиправної поведінки щодо членів сім`ї фізичної особи, яка зазнала душевних страждань, є обов`язковим елементом завданої моральної шкоди. Також позивачами не вказується розрахунок наведеної ними суми моральної шкоди, тобто немає обґрунтування саме такого розміру відшкодування та якими доказами це підтверджується. Крім цього, поїзд не є транспортним засобом у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відшкодування здійснюється страховиком, а не особою, що заподіяла смерть потерпілого, а тому відшкодування шкоди утриманцям ОСОБА_7 не може здійснюватися по аналогії з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює, діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Таким чином, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Близькі за змістом викладеним судом вище правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №727/8980/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №148/2109/17, від 04 березня 2020 року у справі № 641/3547/17, від 22 липня 2020 року № 520/11029/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/10236/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №199/6848/16-ц.

Згідно з пунктами 2.1-2.4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України № 1059 від 22 листопада 2007 року (далі - Правила), пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При відсутності шлагбаума (коли переїзд не охороняється) перед переходом колії необхідно впевнитись, що до переїзду не наближається поїзд (або локомотив, вагон, дрезина тощо).

Згідно з пунктами 2.5, 2.20 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - потягом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» в смерті потерпілого відсутні, потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння важкого ступеня, а тому наявна його власна груба необережність.

Твердження відповідача, що моральна шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом ст. ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Разом із цим, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, виникла внаслідок обставин непереборної сили чи умислу потерпілого ОСОБА_7 .

Посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_7 часто ходив залізними коліями, в день трагедії був в стані сильного алкогольного отруєння та перебував на обліку у лікаря психіатра, не свідчить про умисел потерпілого на позбавлення життя, а тому не звільняють від відповідальності відшкодувати шкоду власника джерела підвищеної відповідальності. Разом з тим, дані обставини колегією суддів враховуються при визначенні розміру моральної шкоди.

Висновки, викладені у постанові слідчого про закриття кримінального провадження, мають значення лише для вирішення питання, чи мали місце певні дії (бездіяльність) машиніста потягу та чи вчинені вони цією особою.

Є безпідставними висновки суду першої інстанції, що потяг не є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки залізничний транспорт, як будь-який інший транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховується факт наявності грубої необережності потерпілого, що сприяла виникненню шкоди, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих стосунках та виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Посилання відповідача на те, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів психологічних страждань, не надано висновок психологічної експертизи є безпідставними, оскільки сам факт загибелі батька та сина для позивачів є моральним стражданням враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння їй шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для її особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Апеляційний суд враховує, що завдана позивачам смертю сина, батька моральна шкода спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінили їх життя, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина та батька дітей, у житті позивачів неможливо. У зв`язку із зазначеним, посилання відповідача на те, що позивачами не надано доказів на підтвердження заподіяння їй моральних страждань, не є слушними.

При цьому апеляційний суд враховує, що смерть сина та батька позивачів спричинена також у зв`язку з його особистою грубою необережністю та переходом залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано, потерпілий перебував у алкогольному сп`янінні важкого ступеня, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування.

При таких обставинах, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, з урахуванням зазначених вище обставин стягненню підлягає сума у розмірі по 20 000 грн. на кожного, що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку.

Вказана сума підлягає виплаті позивачам без стягнення податків та обов`язкових платежів, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди

Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Згідно з частиною другою 1200 ЦК України визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (частина друга статті 1195 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Ураховуючи положення зазначеної статті та вимоги частини другої статті 1195 ЦК України, згідно з якою розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (на момент смерті ОСОБА_7 офіційно не працював), суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з АТ «Українська залізниця» шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду №466/4412/15-ц від 05 червня 2019 року, №332/4043/18 від 08 грудня 2021 року.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 09 липня 2019 року становив 4173 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_7 на момент смерті мав на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інших працездатних осіб на утриманні не мав.

Таким чином, враховуючи, що шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_7 , мають його діти, які були на його утриманні:

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 одноразово за три роки від дня смерті ОСОБА_7 (з 09 липня 2019 року до 08 липня 2022 року).

На підставі викладеного, сума яка підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» складає по 50 076 грн. на кожну дитину (4173 грн. х 36 місяців = 150 228 грн. : 3 = 50076 грн.).

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на поховання

Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника (абзац 1 частини першої статті 1201 ЦК України).

З урахуванням вимог зазначеної норми та встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування їй витрат на придбання ритуальних товарів на поховання сина на загальну суму 3910 грн., що підтверджується квитанцією №02 від 10 липня 2019 року (том 1 а.с.24).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням встановлених обставин, принципів розумності та співмірності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача: моральної шкоди по 20 000 грн. на користь матері та кожної дитини загиблого, одноразової шкоди пов`язаної з втратою годувальника по 50076 грн. на кожну дитину та стягнення витрат на поховання на користь ОСОБА_3 в сумі 3910 грн., оскільки така шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки. В решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з підпунктами 1, 2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення з позовом) ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, зокрема на суму 164062 грн., то з відповідача на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1640,62 грн. (164062 х 1% ).

Відповідно до п.6 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду має складати 150 відсотків ставки, що підлягало сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За апеляційну інстанцію з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2460,93 грн. (1640,62 грн. х 150%).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.1, 3, 4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2023 року скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , інтереси яких представляє адвокат Макух Аліна Василівна - задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2023 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та витрати понесені на поховання в розмірі 3 910 (три тисячі дев`ятсот десять) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 одноразову шкоду пов`язану з втратою годувальника в розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 одноразову шкоду пов`язану з втратою годувальника в розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 4101 (чотири тисячі сто одну) гривню 55 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2023 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б.Перепелюк