Справа № 495/1703/22
№ провадження 2/495/184/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

"30" березня 2023 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря - Мельник Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському клопотання представника відповідача, адвоката Монастирського Д.О. про закриття провадження у справі по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Білгород Дністровського міськрайонного суду перебуває вищевказана цивільна справа.

29 листопада 2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, просить суд закрити провадження у справі за позовом на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що позовна заява обґрунтована тим, що між ТОВ «Вектор Ойл Трейд», ТОВ «Векта Вин», ТОВ «Селищанське», ТОВ «Ви Джи Трейд» в особі відповідачів з однієї сторони та громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з іншої сторони укладено меморандум.

Відповідно до цього, станом на 01 березня 2019 року заборгованість Сторони-1 перед Стороною-2 складає 3 913 146,87 доларів США, а також 478 590,45 доларів США процентів за період з 01.03.2018 по 01.03.2019 (меморандум від 01 березня 2019 року міститься у додатку 2 до позовної заяви).

Вказані грошові кошти залишаються в оперативному використанні Сторони-1 під 12% річних.

Зобов`язання з повернення Стороною-1 Стороні-2 вказаної заборгованості визначено періодичними платежами за графіком, вказаним у меморандумі від 01.03.2019 року.

Відповідачі є засновниками та/або кінцевими бенефіціарними власниками юридичних осіб, поіменованих у меморандумі від 01.03.2019 року як Сторона-1.

Станом на 18.02.2022 року заборгованість за меморандумом від 01.03.2019 року складає 7 202 449,20 доларів США.

30.12.2016 року ОСОБА_3 особисто надав розписку, відповідно до якої взяв у борг у ОСОБА_1 до 31.12.2021 року 2 000 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних. 5 років користування позикою зі сплатою 12% річних дорівнює 3 200 000,00 доларів США.

Таким чином, наразі у Відповідачів утворилась перед Позивачами заборгованість у загальній сумі 10 402 449,20 доларів США.

Зважаючи на викладене, позивачі просять суд:

Стягнути солідарно з Відповідачів на користь солідарних кредиторів Позивачів грошові кошти у сумі 5 972 762,75 доларів США, що еквівалентно 174 732 576,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3 200 000,00 доларів США, що еквівалентно 93 615 680,00 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач 1 вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, адже справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

У відзиві на позовну заяву Відповідач 1 повідомив, що юридичні особи, засновниками та/або кінцевими бенефіціарними власниками яких були та/або які контролювалися ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , впродовж 2012-2020 р. р. спільно здійснювали підприємницьку діяльність, пов`язану з торгівлею зерновими та масляничними культурами в Одеській області.

Згідно із усталеною діловою практикою, яка склалась між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у випадках, коли у юридичних осіб, належних/контрольованих ОСОБА_3 , внаслідок проведених господарських операцій виникала заборгованість перед юридичними особами, належними /контрольованими ОСОБА_1 , - останній наполягав, аби існування такої заборгованості сторони фіксували шляхом підписання підтверджувальних документів у формі меморандумів.

Сума заборгованості, яка вказувалась у таких меморандумах, являла собою наданий ОСОБА_1 розрахунок консолідованої заборгованості юридичних осіб, належних/контрольованих ОСОБА_3 , перед юридичними особами, належними/контрольованими ОСОБА_1 , яка, за даними ОСОБА_1 , існувала станом на відповідний період часу.

У такий спосіб за час ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільної комерційної діяльності подібні меморандуми складались неодноразово, а саме: меморандум від 01.07.2014 року; меморандум від 18.08.2015 року; меморандум від 31.12.2016 року; меморандум від 01.03.2018 року; меморандум від 01.03.2019.

Як правило, у меморандумах зазначалось, що «Сторона 1» це ТОВ «Вектор Ойл Трейд», ТОВ «Векта Він», ТОВ «Селищанське» та ТОВ «Ві Джи Трейд» (інколи окремі товариства не включались у перелік, «Компанії Відповідачів»), від імені яких діяли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Сторона 2» це ТОВ «Хлібекспорт», ТОВ «Хлібекспорт-2010», Directinvest, Trestcane Ltd («Компанії Позивачів»), від імені яких діяли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

Також у меморандумах фіксувалась заборгованість юридичних осіб, поіменованих як «Сторона 1», перед юридичними особами, поіменованими як «Сторона 2» яка була пов`язана із комерційною діяльністю відповідних товариств.

Вказувалось, що кошти, які становлять таку заборгованість залишаються в оперативному управлінні «Сторони 1» для поповнення обігових коштів, спрямованих на сільськогосподарське виробництво та торгові операції, а також для придбання автотранспорту і сушильного обладнання, його проектування монтажу та пусконалагоджувальних робіт (п. п. 1-2 меморандумів).

Напередодні складення меморандуму від 31.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 із вимогою у якості часткового забезпечення виконання зобов`язань Компаній Відповідачів перед Компаніями Позивачів надати ОСОБА_1 розписку про начебто отримання ОСОБА_3 від нього у борг грошових коштів в сумі 2 млн доларів США під 12% річних.

Очевидно, у такий спосіб Позивач 1 намагався отримати гарантію особистими коштами ОСОБА_3 , що заборгованість Компаній Відповідачів перед Компаніями Позивачів, яка, за даними позивача ОСОБА_1 , існувала на той момент, буде погашена.

Слід зазначити, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 тривалий час пов`язували як ділові, так і приятельські стосунки.

ОСОБА_1 користувався довірою ОСОБА_3 , а останній, у свою чергу, прагнув усунути будь-які сумніви свого партнера по бізнесу у власній добросовісності.

Зважаючи на це, 30.12.2016 року ОСОБА_3 погодився на прохання ОСОБА_1 видати йому розписку про начебто отримання грошових коштів, на підставі якої пред`явлена частина позовних вимог у цій справі («Розписка»),утім, він повторно наголошує, що Розписка видавалась у якості забезпечення виконання Компаніями Відповідачів своїх зобов`язань перед Компаніями Позивачів.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки ( наприклад, постанови від 08.10.2020 року у справі № 194/1126/18, від 26.02.2020 року у справі № 521/15471/16-ц, від 08.05.2019 року у справі №520/16880/14-ц тощо).

Як зазначено вище, меморандуми складались у якості підтверджувальних документів щодо заборгованості ТОВ «Вектор Ойл Трейд», ТОВ «Векта Він», ТОВ «Селищанське» та ТОВ «Ві Джи Трейд», яка начебто виникла перед ТОВ «Хлібекспорт», ТОВ «Хлібекспорт-2010», а також компаніями Directinvest і Trestcane Ltd в результаті здійснення між ними господарських операцій в процесі ведення підприємницької діяльності.

Розписка, своєю чергою, була видана ОСОБА_3 ОСОБА_1 у якості часткового забезпечення виконання таких зобов`язань.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 553 Цивільного кодексу України («ЦК України»), за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Отже, справжня правова природа договору, оформленого Розпискою, - це правовідношення поруки.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України («ГПК України»),

Так, за змістом п. 1 ч. 1 цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених длязабезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи- підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: (1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та (2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень ст. ст. 553, 554, 626 ЦК України, за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не мас значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 904/2526/18, від 02.10.2018 року у справі № 910/1733/18.

Оскільки в меморандумі від 01.03.2019 року вказана заборгованість між юридичними особами, яка пов`язана із їхньою господарською діяльністю, а Розписка є правочином, укладеним для забезпечення виконання таких господарських зобов`язань, то спір про стягнення грошових коштів за такими документами, який розглядається в межах цієї справи, відноситься до юрисдикції господарських судів.

На підставі вищевикладеного, він і звернувся з вказаним клопотанням до суду.

В судовому засіданні представники відповідачів клопотання підтримали з підстав викладених у клопотанні та просять суд його задовольнити.

Представник позивачів в судовому засіданні з клопотанням не погодилася, зазначаючи, що сторонами у позові є фізичні особи, тому справа не підлягає розгляду у Господарському суді.

Вислухавши думку сторін по справі, вивчивши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України («ЦПК України»), учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Так, згідно з ч.1 та ч.2 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1-2 ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 2) закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України («ГПК України»),

Так, за змістом п. 1 ч. 1 цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених длязабезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи- підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: (1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та (2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 стаття 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, підставами закриття провадження в справі є обставини, які підтверджують: 1) неправомірність виникнення процесу, 2) неможливість його подальшого продовження, 3) недоцільність його продовження.

Як встановлено матеріалами справи 14 липня 2022 року Ухвалою суду, суддя Шевчук Ю.В. провадження у справі було відкрито. (т.1 а.с.10)

04 жовтня 2022 року Ухвалою суду, підготовче провадження у справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. (т.1 а.с. 22)

23 грудня 2022 року Ухвалою суді ОСОБА_5 , задоволена заява представника про відвід судді Шевчук Ю.В. (т.2 а.с. 22-25)

23 грудня 2022 року розпорядженням № 233 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи. (а.с. 26)

23 грудня 2022 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справа розподілена судді Мишко В.В. (т.2 а.с. 27)

28 грудня 2022 року Ухвалою судді Мишко В.В. заявлений самовідвід від розгляду зазначеної справи. (т.2 а.с. 28 30)

Відповідно до розпорядження від 09 січня 2023 року, здійснений повторний розподіл судової справи. (т.2 а.с. 31)

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею визначена суддя Прийомова О.Ю. (т.2 а.с. 32)

13 січня 2023 року Ухвалою суду справа прийнята до провадження суді з призначенням її підготовчого розгляду.

30 березня 2022 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про стягнення грошових коштів, просять суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 н користь солідарних кредиторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 5 972 762, 75 доларів США, що еквівалентно 174 732 576, 00 грн.

Як зазначили позивачі в своїх позовних вимогах01 березня 2019 року між ТОВ «Вектор Ойл Трейд», ТОВ «Векта Вин», ТОВ «Селищанське», ТОВ «Ви Джи Трейд» в особі відповідачів з однієї сторони та громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з іншої сторони укладено меморандум.

Грошові кошти, які є предметом заборгованості отримані з метою поповнення обігових коштів які направлені на сільськогосподарське виробництво та торгові операції, для набуття стороною автотранспорту та сушильного обладнання, його проектування, монтажу та пусконалагоджувальних робіт.

Зобов`язання з повернення стороною -1 стороні -2 визначеної в меморандумі заборгованості і визначено періодичними платежами.

З приєднаних відповідачем до відзиву документів встановлено, що юридичні особи, засновниками та/або кінцевими бенефіціарними власниками яких були та/або які контролювалися ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , впродовж 2012-2020 р. р. спільно здійснювали підприємницьку діяльність, пов`язану з торгівлею зерновими та масляничними культурами в Одеській області.

У випадках, коли у юридичних осіб, належних/контрольованих ОСОБА_3 , внаслідок проведених господарських операцій виникала заборгованість перед юридичними особами, належними /контрольованими ОСОБА_1 , сторони фіксували шляхом підписання підтверджувальних документів у формі меморандумів.

Сума заборгованості, яка вказувалась у таких меморандумах, являла собою наданий ОСОБА_1 розрахунок консолідованої заборгованості юридичних осіб, належних/контрольованих ОСОБА_3 , перед юридичними особами, належними/контрольованими ОСОБА_1 , яка, за даними ОСОБА_1 , існувала станом на відповідний період часу.

У такий спосіб за час ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільної комерційної діяльності, подібні меморандуми складались неодноразово, а саме: меморандум від 01.07.2014 року; меморандум від 18.08.2015 року; меморандум від 31.12.2016 року; меморандум від 01.03.2018 року; меморандум від 01.03.2019 року. (т.1 а.с. 218 -222)

У меморандумах зазначалось, що «Сторона 1» це ТОВ «Вектор Ойл Трейд», ТОВ «Векта Він», ТОВ «Селищанське» та ТОВ «Ві Джи Трейд» (інколи окремі товариства не включались у перелік, «Компанії Відповідачів»), від імені яких діяли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Сторона 2» це ТОВ «Хлібекспорт», ТОВ «Хлібекспорт-2010», Directinvest, Trestcane Ltd («Компанії Позивачів»), від імені яких діяли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

Також у меморандумах фіксувалась заборгованість юридичних осіб, поіменованих як «Сторона 1», перед юридичними особами, поіменованими як «Сторона 2» яка була пов`язана із комерційною діяльністю відповідних товариств.

Вказувалось, що кошти, які становлять таку заборгованість залишаються в оперативному управлінні «Сторони 1» для поповнення обігових коштів, спрямованих на сільськогосподарське виробництво та торгові операції, а також для придбання автотранспорту і сушильного обладнання, його проектування монтажу та пусконалагоджувальних робіт (п. п. 1-2 меморандумів).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

В Постанові від 19.03.2019 року Великої Палати ВС, суд зазначив: за статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями.

Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що у меморандумі від 01 березня 2019 року вказана заборгованість між юридичними особами, яка пов`язана з їх господарською діяльністю, а розписка є правочином, укладеним для забезпечення виконання таких господарських зобов`язань, суд вважає, що провадженняу справі підлягає закриттю, а тому клопотання представника відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, роз`яснити позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право звернення з позовом до Господарського суду Одеської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 198, 200, 206, 255, 256, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача, адвоката Монастирського Д.О. про закриття провадження у справі по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів закрити.

Роз`яснити позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право звернення з позовом до Господарського суду Одеської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 04 квітня 2023 року.

Суддя: