КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/876/21
Провадження № 2/534/367/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Хвіст Т.В. , представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Горішні Плавні Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому прохає стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на його користь заборгованість за борговою розпискою від 04.04.2016 у розмірі 12 061 доларів США та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Заявлені вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики на загальну суму 12000 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надала власноручну складену нею розписку, відповідно до якої 04.04.2016 відповідач ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 12 000 доларів США на невизначений термін. 19.02.2021 ОСОБА_3 направив вимогу відповідачам про повернення боргу, однак зобов`язання залишилось не виконаним.

21.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, від ОСОБА_4 , відповідно до якого позов не визнає повністю, посилаючись на те, що вона кошти у позивача як позику отримувала, не отримувала ці кошти в інтересах сім`ї та не використовувала їх, а її чоловік на той час ОСОБА_5 до цих коштів взагалі не мав ніякого відношення.

23.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_5 , згідно якого позов не визнає повністю та зазначає, що йому взагалі не було відомо про відносини, які виникли між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_3 в 2016 році. Він дійсно знайомий з позивачем по справі ОСОБА_3 приблизно з 2005 року, тривалий час працював в нього водієм. Його колишня дружина могла допомагати позивачу у придбанні автомобілів, однак йому достеменно відомо, що відповідач ОСОБА_4 кошти в сумі 12 000 доларів США у позивача як позику не отримувала, не отримувала ці кошти в інтересах сім`ї та в інтересах сім`ї їх не використовувала та він особисто до цих коштів взагалі не має ніякого відношення і не знав про відносини ОСОБА_4 з ОСОБА_3 . Вважає, що сам по собі факт перебування у зареєстрованому шлюбі на той час з ОСОБА_4 не свідчить про отримання нею коштів в інтересах сім`ї.

10.01.2022 до суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до якої позивач вважає обставини вказані у відзивах надуманими твердженнями і просить суд не брати їх до уваги (а.с.129-138).

В судому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримав повністю та просив його задовольнити, посилаючись на те, що раніше працював директором та засновником підприємства, що спеціалізується на автомобільних перевозках і раніше неодноразово позичав гроші в різних сумах водію цього підприємства відповідачу ОСОБА_6 , який згодом повертав гроші. Під час перебування відповідача ОСОБА_6 у відрядженні 04.04.2016 на підприємство з`явилась відповідач ОСОБА_4 , яка попросила в борг нібито на покупку вантажного автомобіля DАF гроші в сумі 12000 доларів США . ОСОБА_4 від нього отримала в борг 12000 доларів США, про що в довільній формі на свій розсуд власноручно написала відповідну розписку. Була усна домовленість з нею про те, що цей борг буде повернутий протягом двох років. Однак до теперішнього часу борг не повернутий.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та підтримав обставини зазначені у відзивах на позовну заяву. Посилався на те , що ОСОБА_6 не є відповідачем по справі , оскільки не має доказів того, що гроші брались у борг на потреби сім`ї і були використані в інтересах сім`ї, відповідної його згоди на це також не має.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те , що раніше співпрацювала з ОСОБА_3 , оскільки до 2010 року вона була зареєстрована як ФОП і допомагала позивачу, який купляв автомобілі, страхувати ці автомобілі. Позивач також користувався і іншими її послугами, оскільки вона має вищу освіту економіста , бухгалтера і сприяла ОСОБА_3 в оформленні зелених карт, митних документів при здійсненні перевезень. По розписці був придбаний автомобіль DАF, але їй гроші позивач не передавав. Розписка була написана нею власноручно, але без передачі грошей. Вони з чоловіком мали намір викупити цей автомобіль, але на момент написання нею розписки ОСОБА_6 дійсно був у відрядженні і чому вона написала цю розписку позивачу про отримання 12000 доларів США пояснити не може.

Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 04.04.2016 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір позики, відповідно до умов якої ОСОБА_4 отримала в борг від ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 12000 доларів США на придбання автомобіля DАF, в якій зазначено, що вказану суму надану їй в користування гарантує повернути (а.с.7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвали шлюб 17.03.2021 (а.с.62).

Відповідно до довідки територіального сервісного центру МВС №5348 за ОСОБА_4 зареєстровано причіп марки Schmitz S 01 д.н.з НОМЕР_1 , транспортний засіб марки Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 (а.с.61).

Відповідно до положень ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно норм ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки.

Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

За звичаєм ділового обороту, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Розглядаючи такий позов, суд з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Верховний Суд виклав у постанові від 16 серпня 2021 року у справі № 640/14934/19 (провадження № 61-18933св20).

Враховуючи викладене, розписка від 04 квітня 2016 року підтверджує факт укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору позики та отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16 (провадження № 61-26089св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 361/7130/15-ц (провадження № 61-1843св20), від 21 липня 2021 року у справі № 361/5840/19 (провадження № 61-259св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 520/6471/17 (провадження № 61-16118св20).

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що саме кошти, які були отримані ОСОБА_4 у борг, використані в інтересах сім`ї .

Також, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_5 надавав свою згоду на отримання грошей відповідачем ОСОБА_4 у борг від позивача.

Розписка не містить інформації щодо обізнаності ОСОБА_5 в отриманні грошей відповідачем ОСОБА_4 взагалі, та в інтересах сім`ї . Відсутній будь-який документ, що свідчить про згоду відповідача ОСОБА_5 на отримання позики його дружиною .

Крім того відповідач ОСОБА_4 не заперечувала той факт, що відповідач ОСОБА_5 не знав про наявність вказаного боргу, про що також зазначено у відзиві на позовну заяву.

Суд не може погодитися з ствердженнями позивача та його представника, що вказаний у розписках борг є спільним боргом подружжя, оскільки вказані ствердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи і доказів вказаного ними не надано, не надано ніяких письмових доказів саме того, що відповідач ОСОБА_5 був згоден на отримання вказаних грошових сум по вказаних розписках написаних його дружиною та вони використані в інтересах сім`ї, а на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України) доказування ґрунтуватися не може.

Отже, суд дійшов висновку, що підстав для стягнення боргу за вказаною розпискою з ОСОБА_5 не вбачається.

Також суд не приймає до уваги ствердження відповідача ОСОБА_4 щодо придбання за отримані під розписку кошти автомобіля DАF саме для позивача ОСОБА_3 , оскільки дане твердження не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_4 не надала суду будь яких доказів на обґрунтування своїх заперечень ,не надала доказів повернення боргу позивачеві, то на підставі ст.ст.1049 ч.1 ЦК України з неї на користь позивача підлягають стягненню 12061 доларів США, з яких загальна сума неповернутої позики у розмірі 12000 доларів США та заборгованість зі сплати річних процентів 61 доларів США.

Питання про судові витрати вирішено судом згідно норм ст.141 ЦПК України, відповідно до якої витрати позивача на оплату судового збору, які документально підтверджені (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263, 265, 281, 284, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою від 04.04.2016 у розмірі 12061 (дванадцять тисяч шістдесят один) доларів США та судові витрати у розмірір 3309 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Відомості, що не оголошуються

Повне ім`я позивача: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ;

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), РНОКПП НОМЕР_3

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 )РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Т.О.Куц