Номер провадження: 22-ц/813/82/23
Справа № 522/26/15-ц
Головуючий у першій інстанції Погрібний С.О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за участю третьої особи - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволення за рахунок його вартості заборгованості по кредитному договору та судових витрат, посилаючись на такі обставини. Між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 24 травня 2007 року укладено кредитний договір № 010/25-28/07-278, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США зі строком користування кредитом до 24 травня 2017 року зі сплатою, враховуючи внесені зміни, 12,5% річних. У якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 24 травня 2007 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання виступила майновим поручителем виконання ОСОБА_3 зобов`язань за вказаним кредитним договором № 010/25-28/07-278 від 24 травня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за участі третьої особи - ОСОБА_3 задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення першого поверху № 502, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 163,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та знаходяться в іпотеці за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Городецькою В.М., за реєстровим № 3744; заборона відчуження за реєстровим № 3745, на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та задовольнити за рахунок його вартості вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/25-28/07-275 від 24 травня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , в розмірі 368 521,75 доларів США та 1 773 659,96 гривень шляхом проведення прилюдних торгів під час здійснення виконавчого провадження.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що вона є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом, спадщина нею прийнята у встановленому законом порядку, нежиле приміщення першого поверху №502, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , складало спадкове майно, а тому її права порушені.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 15 березня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 27 березня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 24 травня 2007 року укладено кредитний договір № 010/25-28/07-278, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 в кредит грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США зі строком користування кредитом до 24 травня 2017 року зі сплатою 12,5% річних.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 24 травня 2007 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання виступили в якості майнового поручителя виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором № 010/25-28/07-278 від 24 травня 2007 року. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Городецькою В.М., за реєстровим № 3744; заборона відчуження за реєстровим № 3745.

Відповідно до п. 1.2 цього договору предметом іпотеки були нежитлові приміщення першого поверху № 502, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 163,0 кв.м.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції, про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та розподіл майна шляхом визнання права власності (справа №2-1374/11).

В подальшому у цій справі ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя придбане ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у шлюбі в період з 25 грудня 1990 року по 10 листопада 2009 року рухоме та нерухоме майно, а саме: 596/1000 частин квартири АДРЕСА_2 ; 404/1000 частин квартири АДРЕСА_2 ; 32/100 частин квартири АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_3 ; 68/100 частин квартири АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення № 502 першого поверху по АДРЕСА_1 ; садовий будинок АДРЕСА_5 , земельну ділянку площею 0,0586 га по АДРЕСА_5 , автомобіль «FORD TRANZIT», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «OPEL VIVARO», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаного вище рухомого та нерухомого майна, як ідеальну частку померлого ОСОБА_4 у спільній сумісній власності подружжя.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції, про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, розподіл майна шляхом визнання права власності - задоволено частково. Встановлено, що 596/1000 частин та 404/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , 32/100 частин квартири АДРЕСА_3 , 68/100 частин квартири АДРЕСА_4 - є сумісно набутим майном колишнього подружжя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. 29 квітня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 3782 заповітом від імені ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку у наступному майні: - 596/1000 (п`ятсот дев`яносто шість тисячних) частин квартири АДРЕСА_2 ; - 404/1000 (чотириста чотири тисячних) частин квартири АДРЕСА_2 . У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили, ніким оскаржено не було.

Таким чином, спірне майно, а саме нежитлове приміщення першого поверху № 502, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 163,0 кв.м., не перебуває на праві власності ОСОБА_1 , а тому її права заочним рішенням Приморського районного суду від 10 березня 2015 року не є порушеним.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Згідно із частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У Рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «Каракуця проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що заявники ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом звернення відповідача про перегляд заочного судового рішення, оскільки перегляд таких рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За таких обставин немає правових підстав вважати, що оскаржуваним заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року вирішувались права та обов`язки ОСОБА_1 .

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст. 367, 368, п. 3 ч. 1 ст. 362, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за участю третьої особи - ОСОБА_3 закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк