КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/4978/22 Головуючий у І інстанції -Коренюк А.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/8037/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його та ОСОБА_2 (відповідача) батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на чотири земельні ділянки.

У шестимісячний строк після смерті батька, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 він мав намір звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте, перебуваючи у відрядженні, 19.04.2015 року отримав травму грудної клітини й з 20 по 25.04.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується медичною довідкою.

Після повернення до м. Києва, він звернувся до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини. При цьому нотаріусом усно роз`яснено, що він пропустив шестимісячний строк прийняття спадщини та для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини йому необхідно звернутися до суду.

Також, в усному порядку нотаріус повідомив його про те, що за даними реєстру заповітів ОСОБА_3 за життя склав заповіт, за яким все своє майно заповів своїй онуці ОСОБА_4 , і, враховуючи волю заповідача, він не звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тобто, помилково вважав, що наявність заповіту позбавляло його права на спадщину за законом.

У грудні 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_4 відмовилась від спадщини за заповітом та звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. щодо прийняття спадщини після смерті батька за законом. При цьому він отримав від нотаріуса запити для надання інформації про спадкове майно.

04.05.2016 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області йому визначено додатковий строк для прийняття спадщини - два місяці після смерті батька, яке постановою Київського апеляційного суду скасовано з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Таке рішення скасовано у зв`язку із тим, що відповідач не був стороною у справі, тобто з процесуальних підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України просить визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, адже вважає, що, як спадкоємець за законом, має право на прийняття спадщини після смерті батька, однак, довідавшись про заповіт, складений на ім`я ОСОБА_4 , помилився про те, що наявність цього заповіту позбавляє його права на спадщину після смерті батька, а тому вважає таку обставину поважною причиною пропуску ним встановленого законом строку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог процесуального та матеріального права щодо всебічного й повного з`ясування обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову з підстав невитребування спадкової справи, оскільки суд витребовував її і у матеріалах справи знаходяться її копії, а отже вказана обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що причини пропуску строку на прийняття спадщини були обґрунтовані. Так, позивач пояснив, чому у встановлений законом строк (шість місяців) він не встиг звернутись з відповідною заявою, оскільки перебуваючи у відрядженні захворів та коли прийшов до нотаріуса, остання повідомила йому про дві обставини, а саме, що сплив строк для подання заяви про прийняття спадщини та для його поновлення треба звернутись до суду та що померлий батько позивача залишив заповіт, яким все належне йому майно заповідав своїй онуці - ОСОБА_4 , що фактично позбавляє його права на спадщину (том 2, а.с. 9 зворотна сторона). Тому тільки після того, як позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_4 19.01.2016 року відмовилась від прийняття спадщини, він звернувся до суду з позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у справі №359/3015/16.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2016 року у цивільній справі №359/3015/16 позивачу було визначено додатковий строк для прийняття спадщини - два місяці після смерті батька (том 1. а.с. 12, том 2, а.с. 47 зворотна сторона та 48).

Постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 20 16 року у цивільній справі №359/3015/16 скасовано з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Підставою для скасування рішення було те, що ОСОБА_2 не було залучено до участі у справі (том 1, а.с. 58-60, 72-74).

Після цього позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у справі №359/11433/19. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2020 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва та справі присвоєно номер 359/4978/20, який у подальшому і ухвалив оскаржуване рішення.

Тобто причини пропуску строку на прийняття спадщини вважає обґрунтованими.

Щодо висновку суду першої інстанції про неправильно обраний спосіб захисту зазначає наступне.

ОСОБА_1 на початку 2017 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про часткове визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у цивільній справі №753/8815/17 позов задоволено (том 2, з а.с. 66 зворотна сторона по а.с. 69).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року залишено без змін (том 2, а.с. 70-72).

Постановою Верховного суду від 21 серпня 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2 а.с. 61-65).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року задоволено клопотання представника позивача, позовну заяву залишено без розгляду.

Тобто під час розгляду справи №359/4978/20 існувало провадження у цивільній справі №753/8815/17, де предметом спору було визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих ОСОБА_2 . Це означає, що у цій справі (№359/4978/20) не могли бути заявлені вимоги щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, оскільки ці вимоги були предметом спору в іншій справі.

У разі, якщо рішенням суду будуть задоволені позовні вимоги та поновлено строк для прийняття спадщини, то у відповідності до ст. 1280 ЦПК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Отже, вважає, що вказана обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено наступне.

Позивачем було пропущено як шестимісячний строк з моменту смерті ОСОБА_3 для подання заяви про прийняття спадщини, так і тримісячний строк з моменту відмови ОСОБА_4 від спадщини, оскільки письмову заяву він у встановлені строки до нотаріуса не подавав.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Доказів на підтвердження того, що в період часу з 22 жовтня 2014 року до 22 квітня 2015 року у позивача існували причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для нього труднощами на вчинення у визначений законом шестимісячний строк дій щодо прийняття спадщини після ОСОБА_3 , позивачем до суду не було надано. Також не було надано жодних доказів, які б підтверджували поважність причин неподання вказаної заяви у тримісячний строк з дня відмови від спадщини ОСОБА_4 .

Надана позивачем копія довідки Комунальної установи «Старобільське районне територіальне медичне об`єднання» Старобільської районної ради від 25.04.2015 року, на яку посилається позивач як на підставу пропуску встановленого шестимісячного строку звернення до нотаріуса, вже була досліджена судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду першої справи щодо встановлення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини.

Тобто позивачем ОСОБА_5 у своїй, поданій повторно, позовній заяві зазначаються все ті ж обставини з посиланням на ті ж докази, які були предметом розгляду справи №359/3015/16-ц. Жодних нових доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ним не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 (а.с. 7), після смерті якого відкрилася спадщина.

На переконання позивача ним пропущений строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини із поважних підстав, а саме: перебування на амбулаторному лікуванні з 20.04.2015 року по 25.04.2015 року, а також те, що він вважав існування заповіту позбавленням його права на спадщину після смерті батька.

Як убачається із постанови нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. від 12.04.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, 05 січня 2016 року нею заведено на підставі заяви ОСОБА_2 спадкову справу № 1/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.13).

Нотаріусом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_2 є таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. 03.03.2016 року за реєстровими №№ 599, 600, 601 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,2106 га у межах Шпитівської сільської ради Києво-Святошинського р-ну Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,9523 га у межах Личанської сільської ради Києво-Святошинського р-ну Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

20.07.2016 року від ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття спадщини на підставі рішення Бориспілського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2016 року про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Спадкоємець ОСОБА_2 повідомлений про нового спадкоємця та виявлення нового спадкового майна, який заперечував проти включення ОСОБА_1 до відповідної черги спадкоємців за законом та видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька (а.с. 13).

Згідно постанови Київського апеляційного суду від 16.05.2019 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Щасливської сільської ради Бориспілського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано із відмовою ОСОБА_1 у задоволенні позову. Тобто, позивач вже звертався до суду із аналогічним позовом та просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини й рішенням суду йому відмовлено у задоволенні позову та судом надано оцінку підставі звернення позивача до суду й зазначено, що позивач, як на підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилався на те, що ним було пропущено строк у зв`язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні, проте, як вбачається із довідки Комунальної установи «Старобільське районне територіальне медичне об`єднання» Старобільської районної ради від 25.04.2025 року, ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 20.04.2015 року по 25.04.2015 року (а.с. 18), тобто 5 днів, проте з моменту смерті спадкодавця минуло більше року (з 21.04.2014 року по 20.04.2015 року), а до суду з позовом звернувся лише 06.04.2016 року, що не підтверджує поважність причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк.

Також встановлено, що постановою Верховного Суду від 21.08.2019 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07.05.2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., ОСОБА_2 про часткове визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом із передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, й позов якого ( ОСОБА_1 ) ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.06.2021 року залишено без розгляду, яка набула чинності, що визнається сторонами.

Окрім того, постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2019 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Щасливської сільської ради Бориспілського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано із відмовою ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Також постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення (факту споріднення заявника й померлого спадкодавця ОСОБА_3 , як сина та батька), скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.01.2017 року із залишенням заяви ОСОБА_1 без розгляду.

З-поміж іншого, із наданих позивачем доказів судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 у віці 92 років, а відповідно до заповіту посвідченого 22.02.2007 року нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповів все своє майно ОСОБА_4 (а.с. 7, 8).

Сторони вказали, що у подальшому ОСОБА_4 відмовилась від спадкування майна після смерті ОСОБА_3 , проте доказів цього матеріали справи не містять.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, на яке претендує позивач, як спадкоємець за законом. При цьому, як зазначено в цьому рішенні, позивач до звернення до суду із цим позовом звертався до суду із позовами та заявою, проте його вимоги не були задоволені, що підтверджується постановою Верховного Суду від 21.08.2019 року, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.06.2021 року, постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2019 року, постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Позивачем не ставиться вимога про визнання недійсними трьох свідоцтв про право на спадщину після смерті батька, виданих відповідачу. За таких підстав, дійсна вимога позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, жодним чином не відновить його порушене право, що вказує не невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Інша підстава позивача, а саме те, що він помилився, що наявність заповіту позбавила його права на спадщину після смерті батька, також не заслуговує на увагу з огляду на її необґрунтованість, адже незнання закону не може бути підставою для поновлення права, окрім того послідовність дій такого позивача вказує на хибність його позиції.

Позивач до суду із клопотанням про витребування матеріалів спадкової справи не звертався, тобто не забезпечив докази по справі.

Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову в цілому відсутні.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд в повній мірі погодитись не можна.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статей 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 , після смерті якого відкриталсь спадщина, шестимісячний строк прийняття якої закінчився 21.04.2015 року.

Спадкоємцями першої черги за законом є сторони по справі та ОСОБА_4 за заповітом.

На підставі заяви від 05.01.2016 року, поданої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., спадщину прийняв та оформив відповідач, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У шестимісячний строк після смерті спадкодавця, який почався з часу відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини ні від позивача, ні від ОСОБА_4 не подані, тому ці спадкоємці вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, може бути встановлений додатковий строк: за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину; за рішенням суду.

Відповідно до положень частини 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Права спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, будуть захищені судом, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у 6-місячний строк; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Як на поважну причину пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, що стосується періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, позивач посилався на те, що у шестимісячний строк після смерті батька, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 він мав намір звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте, перебуваючи у відрядженні, 19.04.2015 року отримав травму грудної клітини й із 20 по 25.04.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується медичною довідкою.

Проте, позивач вже раніше звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини з цих самих підстав і постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, що набрала законної сили у справі №359/3015/16-ц, провадження № 22-ц/824/6554/2019, ця обставина була визнана судом неповажною і в задоволені позову відмовлено.

Статтею 82 ч. 4 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановивши, що ця обставина вже встановлювалась рішенням суду в іншій цивільній справі і визнана причиною пропуску строку для прийняття спадщини неповажною, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині, оскільки ця обставина вже є встановленою і звільнена від доказування.

Також, як на поважну причину пропуску строку позивач посилався на те, що у встановлений законом строк (шість місяців) він не встиг звернутись з відповідною заявою, оскільки перебуваючи у відрядженні захворів та коли прийшов до нотаріуса, остання повідомила йому про дві обставини, що сплив строк для подання заяви про прийняття спадщини та для його поновлення треба звернутись до суду та що померлий батько позивача, залишив заповіт, яким все належне йому майно заповідав своїй онуці - ОСОБА_4 , що фактично позбавляє його права на спадщину (том 2, а.с. 9 зворотна сторона). Тому тільки після того, як позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_4 19.01.2016 року відмовилась від прийняття спадщини, він звернувся до суду з позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, справа №359/3015/16.

Проте і ця обставина є неповажною, оскільки необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини для того спадкоємця, на якого такий заповіт складений.

У цій справі заповіт складений не на позивача, а на ОСОБА_4 , яка у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подала, в зв`язку з чим вона спадщину не прийняла і ця обставина не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Та обставина, що ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву а.с. 11 Т2, за змістом якої повідомила, що усвідомлюючи значення своїх дій, можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного насильства з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, спадщину не прийняла та на неї не претендує, що звертатись до суду з метою встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини, не має правового значення з підстав неприйняття нею спадщини, так як заяву про прийняття спадщини вона не подавала. А відмовитись від спадщини може тільки особа, яка подала заяву про прийняття спадщини і тільки протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Отже, перешкодами для подання заяви, позивач обґрунтовує лише вказаними вище двома підставами, які визнані судом неповажними, що не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Юридична необізнаність, тобто незнання положень закону такожне має правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18.

За таких обставин, висновки місцевого суду щодо необґрунтованості позовних вимог з указаних підстав відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Проте, такий висновок суду як: позивачем, за виданих відповідачу трьох свідоцтв про право на спадщину після смерті батька, не ставиться вимога про визнання їх недійсними в зв`язку з чим дійсна вимога позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини жодним чином не відновить порушене право позивача та є невірно обраним способом захисту порушеного права, є безпідставним, оскільки правило про перерозподіл спадщини застосовується у разі: визначення спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК); визнання заповіту недійсним (ст. 1257 ЦК); визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (ст. 1301 ЦК); визнання договору про зміну черговості одержання права на спадкування недійсним (ч. 1 ст. 1259 ЦК).

Перерозподіл спадщини завершується видачею нотаріусом нових свідоцтв про право на спадщину та може здійснюватись:

1. Нотаріусом або в сільських населених пунктах - уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі заяв спадкоємців, які дійшли згоди стосовно перерозподілу спадщини (ч. 1 ст. 1300 ЦК). Причому правова природа правовідносин, що виникають при цьому, не є договірною, зважаючи на закритий (вичерпний) перелік договорів, що можуть укладатися у сфері спадкового права.

2. Судом на вимогу одного із спадкоємців (ч. 2 ст. 1300 ЦК). Перерозподіл спадщини проводиться судом лише у тому випадку, коли між спадкоємцями відсутня взаємна згода щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, тобто має місце спір про право. Якщо ж суд здійснюватиме перерозподіл спадщини за наявності згоди між спадкоємцями з цього питання, він виконуватиме невластиві йому функції нотаріату. З цього приводу Верховний Суд у постанові від 06 вересня 2021 р. у справі № 274/1166/19 (провадження № 61-7607св21) підкреслив, що правила ст. 1300 ЦК врегульовують можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умов, відповідно, відсутності (ч. 1) та наявності (ч. 2) спору між спадкоємцями. Якщо спору між спадкоємцями не існує, то питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину вирішує нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, що прийняли спадщину. У випадку ж відсутності такої згоди, тобто, за наявності спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину на вимогу одного із спадкоємців вирішується судом.

Отже, позивач не позбавлений такого права на звернення з окремим позовом про перерозподіл спадщини у разі, якщо суд визначить йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини та якщо виникне спір про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, а вирішення питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини законодавець не ставить в залежність від перерозподілу спадщини.

Крім того, в матеріалах справи є копія спадкової справи, на підставі якої суд вирішив даний спір, а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову з цих підстав є взаємовиключний.

Таким чином в цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтовані і рішення суду в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає зміні з виключенням таких підстав для відмови в позові як невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та відсутність спадкової справи.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року №63566/0 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Окільки за наслідками апеляційного перегляду в позові відмовлено, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник