ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1689/14-ц Номер провадження 22-ц/814/2553/23Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Собини Павла Миколайовича

на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2022 року, ухвалену суддею Даценко В.М.

по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу обґрунтовувала тим, що постановою приватного виконавця Скрипника В. Л. від 01 червня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56509564 з примусового виконання заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за договором кредиту в розмірі 293 011,35 грн. та судового збору у розмірі 2 930,11 грн.

В даній постанові державного виконавця адреса проживання боржника ОСОБА_3 зазначена: АДРЕСА_1 .

Вказала, що постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, оскільки з 17.02.2018 зареєстрованою адресою її проживання є АДРЕСА_2 .

Посилаючись на те, що приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців та з пропуском строку пред`явлення його до виконання, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконною постанову приватного виконавця Скрипника В.Л. про відкриття виконавчого провадження № 56509564 від 01 червня 2018 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовичапро відкриття виконавчого провадження відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що судом не виявлено порушень приватним виконавцем вимог законодавства при відкритті виконавчого провадження.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Собина Павло Миколайович, просив скасувати її та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу та визнати незаконною постанову приватного виконавця Скрипника В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2018, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що виконавчий лист, на підставі якого було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, був виданий судом з пропуском строку для його виконання та у виконавчому листі було зазначено недостовірну інформацію стосовно строку пред`явлення його до виконання. Державний виконавець не перевірив на відповідність закону напис на виконавчому листі, відносно того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 05 січня 2018 року, тоді як відповідно до вимог чинного на той час законодавства виконавчий лист мав бути пред`явлений до виконання протягом року, тобто до 05 січня 2016 року.

Від приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що згідно з Законом України «Про виконавче провадження» виконавець не наділений повноваженнями щодо перевірки законності виконавчого документу та дійсності правочинів, що були підставою для його видачі, а зобов?язаний лише перевірити відповідність виконавчого документу вимогам ст. 4 даного закону.

Окрім того, строк пред?явлення до виконання виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2017 не був пропущений, оскільки даний виконавчий лист вже пред?являвся до виконання та 02.11.2017 повернутий стягувачу, що свідчить про переривання строку його пред?явлення відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.12.2014 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 293011 грн., яке набрало законної сили 05.01.2015 р.

На виконання цього рішення судом виданий виконавчий лист від 19.01.2017 за № 544/1689/14-ц (а.с. 25 зворотня сторона-26).

Виконавчий лист Лубенського міськрайонного суду Полтавської області № 544/1689/14-ц від 19.01.2017 р. пред`явлено стягувачем на примусове виконання, однак 02.11.2017 р. повернуто стягувачу на підставі п. 10 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

31.05.2018 р. стягувачем повторно пред`явлено виконавчий документ до виконання.

01.06.2018 року приватним виконавцем Скрипником В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56509564 (а.с. 8).

Постановою приватного виконавця Скрипник В.Л. від 21.03.2019 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 29 зворотня сторона 30).

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції встановив відсутність в діях виконавця порушень чинного законодавства під час винесення оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічне положення міститься й у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_1 вказала на неправомірність дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.05.2018.

Тобто, для правильного вирішення спору необхідно встановити наявність чи відсутність порушень в діях виконавця чинного законодавства на час винесення оскаржуваного документу.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як встановлено місцевим судом та не заперечується учасниками справи 31 травня 2018 року на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача АТ «Дельта Банк» про відкриття виконавчого провадження.

Перед прийняттям рішення про відкриття виконавчого провадження або про повернення без прийняття виконавчого документа виконавець має перевірити виконавчий документ на дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

З наявної в матеріалах справи копії виконавчого листа вбачається, що він вже пред`являвся до виконання та був повернутий стягувачу 02.11.2017 відповідно до п. 10 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних відносин), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, оскільки пред`явленням до виконання виконавчого документу встановлений законодавством трирічний строк переривається і він починається обраховуватися заново з часу повернення виконавчого документу стягувачу, у даній справі з 02.11.2017, тому звертаючись 31.05.2018 з заявою про пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем не було пропущено строк для його пред`явлення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Положенням частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Доводи апелянта, що в даній справі мають застосовуватися положення Закону України «Про виконавче провадження», що діяли на час набрання рішенням суду законної сили колегією суддів відхиляється з наступних підстав.

Згідно із ст. 22 Закону від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", в редакції, яка була чинною на момент набрання законної сили рішенням суду, строк пред`явлення виконавчого документу становив один рік.

05.10.2016 набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" у новій редакції (надалі Закон), яким передбачено трирічний строк пред`явлення до примусового виконання виконавчих документів.

Пунктом 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності Законом, можуть пред`являтися у строки, встановлені ст. 12 цього Закону.

Виконавчий лист, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, було видано 19.01.2017 року.

Вказуючи на те, що в виконавчому листі було допущено помилку, зокрема щодо невірно вказаного строку для його пред`явлення, ОСОБА_1 мала право в порядку ст. 432 ЦПК України звернутися до суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Проте, наданим правом не скористалася, в матеріалах справи відсутні докази відповідних звернень.

Таким чином, приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2018 у відповідності до чинних на той час норм Закону України «Про виконавче провадження» якими він зобов`язаний керуватися у своїй діяльності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Собини Павла Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. А. Лобов