Справа №718/6/23
Провадження №2/718/2/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., секретаря Харабари А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кіцмань цивільну справу за позовом адвоката Фодчук Оксани Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТзОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: АТ «Сенс-Банк», приватний нотаріус Душинська Ніна Валеріївна про визнання недійсними договорів уступки права вимоги та витребування майна,-

за участю:представника позивача, адвоката Фодчук О.В.

представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Хованець А.І.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Фодчук О.В., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТзОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: АТ «Альфа-Банк», приватний нотаріус Душинська Н.В., у якому просить визнати недійсними договір уступлення права вимоги від 28.10.2020 року за кредитним договором від 30.11.2009 р. №SME0012397-1, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» (); договір уступлення права вимоги за іпотечним договором від 30.11.2009р. SME0012397/1-1, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» (); витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 171.40 кв.м., та земельну ділянку площею 0.10 га, кадастровий номер :02:002:0815, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що 30 листопада 2009 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №SМЕ0012397-1, згідно якого останньому надано кошти у розмірі 1 816 119 гривень 44 коп.

Також 30 листопада 2009 року між ОСОБА_1 (іпотекодавцем за договором) та ПАТ «Альфа - Банк» (іпотекодержателем за договором) укладено договір іпотеки №SМЕ0012397/1-1, який посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського онного нотаріального округу Олексюк С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2815. Віповідно до вказаного договору предметом іпотеки виступає житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 171.40 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0.10 га, з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства, кадастровий номер :02:002:0815, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідно до Повідомлення позичальника від 02.06.2022р. між ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» укладено договори уступлення прав за кредитним договором № SME0012397-1 від 30.11.2009р. та іпотечним договором № SME0012397/1-1 від 30.11.2022 року, при цьому копії таких договорів уступки до вказаного повідомлення не долучено.

Крім того, позивачем отримано від ОСОБА_2 повідомлення про виселення від 05.10.2022 року, де вказано, що 21.07.2022 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаною вимогою встановлено строк для виселення ОСОБА_1 разом із іншими членами сім`ї до 10.11.2022 року.

Вказана інформація підтверджується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, де вказано, що іпотекодержателем є фізична особа ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54828095 від 28.10.2020р.

26.07.2022 року приватним нотаріусом Душинською Н.В. прийнято рішення «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» індексний номер 64302102, відповідно до якого 21.07.2022 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 060.

Також за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0815, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що відступлення прав на фізичну особу та набуття предмета іпотеки у власність ОСОБА_2 є незаконним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача.

Також посилається на те, що первісні іпотечний та кредитний договор було укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», а у зв`язку із відступленням банком прав за вказаними договорами, права за цими договорами перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП», яке у свою чергу відступило права за кредитним договором № SME00121 від 30.11.2009р. та іпотечним договором № SME0012397/1-1 від 30.11.2022 ОСОБА_4 .

Вважає, що набуття права власності ОСОБА_2 відбулося із грубим порушенням вимог законодавства, оскільки фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Тобто, первісний кредитор у кредитних правовідносинах може відступити право вимоги за цим договором лише фінансовій установі, яка має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг та включена до Державного реєстру фінансових установ.

Зважаючи на вказане, для поновлення права власності позивача ОСОБА_1 - поновлення запису у державному реєстрі, вважає ефективним способом захисту витребування майна від особи, за якою майно незаконно зареєстровано, наслідком задоволення якого є внесення запису у Державний реєстр речових прав щодо права власності на спірне майно за ОСОБА_1 .

Крім того, вважає, що будь-які дії із процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку в період воєнного стану є незаконними в силу зупинення дії ст.. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце слухання справи.

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Фодчук О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце слухання справи.

Представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Хованець А.І., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та подав відзив на позовну заяву.

Зазначив, що АТ «Альфа Банк» продало ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» майнове право вимоги щодо виконання боржником зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами і такий же договір був укладений між ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» та ОСОБА_2 .

Вважає, що за своєю правовою природою оспорюваніий договір є договором купівлі-продажу майнового права (цесії), а тому такий договір не може бути віднесено до договору факторингу, оскільки ознакою договору факторингу є, зокрема, надання фінансової послуги за плату; зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим і таким договором має бути передбачено не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги.

Вказує, що предметом спірного договору є відступлення прав вимоги за плату, отже за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права (цесії), а тому такий договір не може бути віднесений до договорів факторингу, отже між ТзОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено саме договір відступлення права вимоги (цесія), тобто відповідач ОСОБА_2 , як фізична особа, мала право бути стороною такого роду правочину.

Крім того, зазначає, що у зв`язку з відступленням прав вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) між ТзОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення за іпотечним договором, який відповідно до вимог закону нотаріально посвідчений та повідомлено боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням, а тому вважає вказаний правочин укладено із дотриманням вимог передбачених законодавством.

Крім того, посилається на те, що доводи представника позивача про порушення п.5-2 прикінцевих положень ЗУ «Про іпотеку» в даному випадку щодо зупинється дія статті 37 ЗУ «Про іпотеку» є помилковим, оскільки вказаний пункт передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки),.

Вважає, що Кредитний договір №SME0012397-1 від 30.11.2009 року не є споживчим, оскільки п.1.2 вказаного договору визначено цільове призначення кредиту за вказаним договором - виконання зобов`язання за Кредитним договором №SME0011706 від 14.04.2008 року в розмірі 122387 грн. 34 коп. та виконання зобов`язання за Договором про надання траншу №SME0012397 від 14.05.2008 року в розмірі 1688732 грн. 10 коп.

Також вказує на те, що у зв`язку з тим, що Договір іпотеки є укладеним та не визнаний недійсним, Кредитний договір №SME0012397-1 від 30.11.2009 року не є споживчим, то позивач не може просити витребувати майно на підставі ст.387, ст.388 ЦК України.

Враховуючи наведене, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ТзОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: АТ «Сенс-Банк» в судове засідання не зявився, однак скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Душинська Н.В. в підготовче судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У частині 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що 30 листопада 2009 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №SМЕ0012397-1, згідно якого останньому надано кошти у розмірі 1816119 гривень 44 коп.(а.с.15-16).

30 листопада 2009 року між ОСОБА_1 (іпотекодавцем за договором) та ПАТ «Альфа - Банк» (іпотекодержателем за договором) укладено договір іпотеки №SМЕ0012397/1-1, який посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського онного нотаріального округу Олексюк С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2815, віповідно до якого предметом іпотеки виступає житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 171.40 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,10 га, з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства, кадастровий номер :02:002:0815, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-21).

Відповідно до Повідомлення позичальника про відступлення права вимоги від 02.06.2022р. вбачається, що ОСОБА_2 повідомляє ОСОБА_1 про те, що 28.10.2020 року між нею, ОСОБА_4 , та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» укладено договори уступлення прав вимоги за кредитним договором № SME0012397-1 від 30.11.2009р. та іпотечним договором №SME0012397/1-1 від 30.11.2022 року. Станом на 28.10.2020 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №SME0012397-1 від 30.11.2009р становить 2530297 гривень 67 коп.(а.с.22).

Також судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 повідомлення про виселення від 05.10.2022 року, де вказано, що 21.07.2022 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаною вимогою встановлено строк для виселення ОСОБА_1 разом із іншими членами сім`ї до 10.11.2022 року (а.с.23).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №313746658 від 31.10.2022 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 171.40 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.10 га, з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства, кадастровий номер :02:002:0815, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24-26).

Згідно Договору відступлення прав (Цесії) від 28.10.2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» укладено договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки. SME00112397/1-1 від 30.11.2009 року, посвідченого Олексюк С.В., приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Черніевцької обасті та зареєстрований в реєстрі за №2815, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» (Цедент) відступає, а ОСОБА_2 ( Цесіонарій) приймає всі права за Договором іпотеки SME00112397/1-1 від 30.11.2009 р., що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» та ОСОБА_1 (іпотечний договір), що укладений в забезпечення зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором SME00112397-1 від 30.11.2009 р., включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього (а.с.44).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №230081433 від 28.10.2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 0.10 га, з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства, кадастровий номер :02:002:0815, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 , яка виступає предметом іпотеки за договором SME00112397/1-1 від 30.11.2009 р.(а.с.45).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №230081422 від 28.10.2020 року вбачається, що житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 171.40 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 , який виступає предметом іпотеки за договором SME00112397/1-1 від 30.11.2009 р.(а.с.46).

Згідно Договору №28-10/20 про відступлення права вимоги за кредитним договором SME00112397-1 від 30.11.2009 р. 28.10.2020 року між ОСОБА_2 (новий кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором SME00112397-1 від 30.11.2009 р., згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.ГРУП» передає, а ОСОБА_2 набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги на підставі кредитного договору SME00112397-1 від 30.11.2009р. з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 (основний кредитор) (а.с.47-50).

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язані внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно із ст. ст. 512, 513 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною.

Аналіз викладеного вище вказує, що до нового кредитора переходять права кредитора в тому обсязі і на тих умовах, на яких вони існували у первинного кредитора в момент відступлення, та права, які забезпечують або гарантують виконання зобов`язання, в тому числі іпотека.

Для заміни кредитора в зобов`язанні згоди боржника не потрібно, якщо інше не встановлено договором, в якому замінюється кредитор, або законом. Але при цьому боржника слід письмово повідомити про те, що відбулася заміна кредитора, інакше виконання боржником свого зобов`язання первинному кредитору вважатиметься необхідним (ст. 516 ЦК України).

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язанням; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

При цьому, ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст.16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст.16 ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

Обов`язковою умовою задоволення позову про визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушення у зв`язку із його вчиненням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права.

Згідно ч. 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст.215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Закон не обмежує коло осіб, які мають право вимагати визнання недійсним оспорюваного правочину, лише сторонами. Ними можуть бути будь-які заінтересовані особи, права або охоронювані інтереси яких порушені таким правочином. За визнанням недійсним правочинів до суду звертаються не тільки сторони, а й інші особи, на стані яких негативно відбивається цей правочин, або які з інших причин зацікавлені в його недійсності.

Позов особи, яка не була учасником правочину, про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише в тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи - не учасника правочину, і воно може бути відновлене шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Окрім того, як зазначалося вище відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину зацікавленою особою, яка не є стороною договору.

За змістом ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 обґрунтовує позов, зокрема тим, що права останньої, як боржника, порушено оспорюваними правочинами, якими пов`язуються її кредитні та іпотечні зобов`язання.

Однак, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, при цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України), а відповідно до вимог ст.527ЦК України одним з елементів належного виконання зобов`язання, яке виступає кінцевою ціллю будь-якого зобов`язання, є виконання його належному кредиторові належним боржником.

Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору (постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року в справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року в справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року в справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 639/4836/17).

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язань клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини 1 статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частини 5 статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина 2 статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина 3 статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2 зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом N9 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива річниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Таким чином, із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що АТ «АЛЬФА-БАНК» продало ТОВ «ФК» «ЕЛ.ЕН.ГРУП» майнове право вимоги щодо виконання боржником зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами і такий же договір було укладений між ТОВ «ФК» «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ОСОБА_2 .

Отже, предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату, а за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права (цесїї).

Таким чином, суд вважає, що між ТОВ «ФК» «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено саме договір відступлення права вимоги (цесія), а отже відповідач ОСОБА_2 , як фізична особа, мала право бути стороною такого роду правочину. І як наслідок, у зв`язку з відступленням прав вимоги за основним зобов`язанням ТОВ «ФК» «ЕЛ.ЕН.ГРУП» ОСОБА_2 , було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, який відповідно до вимог закону було посвідчено нотаріально.

Відповідно до вимог абзацу 1 п.52 прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» зокрема зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) цього Закону.

Істотною умовою абз. 1 п.52 прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» є те, що дана заборона поширюється тільки на нерухоме майно, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

Згідно п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п. 1.2. кредитного договору №SМЕ0012397-1 від 30 листопада 2009 цільове призначення Кредиту за цим Договором є виконання зобов`язань за Кредитним договором №SМЕ0011706 від 14.04.2008 в розмірі 122387 грн. 34 коп. та виконання зобов`язання за Договором про надання траншу №SМЕ0012397 від 14.05.2008, в розмірі 1688 732 грн. 10 коп.

Отже, у даному випадку кредитний договір №SМЕ0012397-1 від 30 листопада 2009 року, в забезпечення якого було надано нерухоме майно згідно договору іпотеки, не є споживчим, тому, відповідно, дана заборона не поширюється на вказаий кредитний договір.

Враховуючи наведене та те, що позивачкою ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження того, що укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» договори про відступлення прав вимоги порушують її право або цивільний інтерес, кредитний та іпотечний договори не містять жодних обмежень щодо заміни (кредитора) (іпотекодержателя) у зобов`язаннях, у зв`язку із чим, суд зазначає, що позивач не надала доказів, які б свідчили про те, що особа кредитора впливає на зміст та обсяг існуючих боргових зобов`язань, та у зв`язку з тим, що Договір іпотеки є укладеним та не визнаний недійсним, Кредитний договір №SME0012397-1 від 30.11.2009 року не є споживчим, то позивач не може просити витребувати майно на підставі ст.387, ст.388 ЦК України, а тому відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову адвоката Фодчук Оксани Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТзОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: АТ «Сенс-Банк», приватний нотаріус Душинська Ніна Валеріївна про визнання недійсними договорів уступки права вимоги та витребування майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.04.2023 року.

Суддя Кіцманського

районного суду: Л.О. Масюк