Справа № 953/1539/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2023 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судових засідань- Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визначення частки земельної ділянки, -
03 лютого 2022 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради, ОСОБА_4 , в якій позивачка просить суд в порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності, збільшити її частку у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0953 га, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 на 14/40 частин, та визнати за нею право власності на 14/40 частин земельної ділянки площею 0,0953 га, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , зазначити, що всього ОСОБА_1 належить 22/40 частин земельної ділянки, площею 0,0953 га, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивачка посилаються на те, що вона є власником 22/40 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1994. Земельна ділянка площею 0,0953 га, цільове призначення обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 (далі- спірна земельна ділянка) належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.07.2006. Зазначила, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його дружина ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Право власності на 9/40 частин житлового будинку з надвірними будівлями отримав її онук- ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_3 має у власності 3/40 частин житлового будинку з надвірними будівлями на підставі свідоцтва про право на спадщину. За ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано право власності на 3/40 частин вказаного житлового будинку, спадкоємцем після його смерті є донька- ОСОБА_4 , яка не оформила спадкові права на вказаний будинок. За ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано право власності на 3/40 частин житлового будинку з надвірними будівлями, спадкова справа після її смерті не заводилась. Згідно довідки про вартість земельної ділянки, вартість всієї земельної ділянки становить 1007511,00 грн. Вказала, що вона має намір оформити договір дарування своєї частки будинку та земельної ділянки, але у зв`язку з тим, що частка земельної ділянки не виділена та не відповідає розміру частки в праві власності на житловий будинок, вона звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою.
25.08.2022 представником відповідача Харківської міської ради подано відзив на позов про відмову у задоволені позову. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що в позові не зазначено та не надано жодних доказів, за яких позивачка має право на збільшення частки у праві власності на земельну ділянку на 14/40 частин. Також, в матеріалах справи відсутня згода кожного із таких співвласників про перерозподіл часток.
18.10.2022 на виконання ухвали суду від 15.07.2022, на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №190/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , відкритої Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.12.2022 закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, по час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представником позивачки- адвокатом Бєліковою В.О через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник Харківської міської ради повторно у судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.
Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів.
Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №297728944 віл 03.02.2022, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: 22/40 частки ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу, виданий 20.10.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою; 9/40 частки ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане 30.03.2021 П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ;3/40 частки ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане 15.02.1979 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ; 3/40 частки ОСОБА_6 ; 3/40 частки ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане 15.02.1979 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою.
Відповідно до даних, які містяться в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№618491 від 21.07.2006, земельна ділянка площею 0,0953 га, цільове призначенняобслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .
Відповідно до даних, які містяться в листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 15.04.2021 зазначено, що проведеною перевіркою облікових даних органів державної реєстрації актів цивільного стану та за даними розширеного пошуку системи Державний реєстр актів цивільного стану громадян Харківської області виявлено актовий запис №9461 про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 06.07.2009 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та № НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 10.10.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).
Згідно документів, які наявні в спадковій справі №190/2019, заведеної до майна ОСОБА_6 , який помер що ІНФОРМАЦІЯ_3 , 26.06.2019 державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Кривенець А.А. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/2 частки права спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_6 . В матеріалах спадкової справи наявні свідоцтво про смерть ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.10.2022 № 70309761, після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкова справа не заводилась.
Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України. Згідно з частиною 1 статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватись та розпоряджатись земельними ділянками.
Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Зі змісту статті 357 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Згідно з частиною 1 статті 86 Земельного Кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Разом з цим, у статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі
№ 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що:«чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів ОСОБА_13 (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (частина друга статті 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави.»
Відповідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, до особи, яка набула право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, у розмірах встановлених договором або законом без зміни її цільового призначення.
Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, співвласницею якої є позивачка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.07.2006.
З огляду на зазначене, положення чинного земельного та цивільного законодавства, які закріплюють принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, які є єдиним об`єктом права власності, з урахуванням належної ОСОБА_1 частки у праві власності на житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, а тому в порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності, визнати за ОСОБА_1 право власності на 22/40 частин земельної ділянки площею 0,0953 га, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визначення частки земельної ділянки задовольнити.
В порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , право власності на 22/40 частин земельної ділянки площею 0,0953 га, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення(виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_4 ;

відповідачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_6 ;Харківська міська рада, адреса: м.Харків майдан Конституції 7;

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса:

АДРЕСА_2 ;

Харківська міська рада, , адреса: м.Харків, майдан Клнституції,7.

Суддя - С.М. Лисиченко