Постанова

Іменем України

31 березня 2023 року

м. Київ

справа № 645/3278/20

провадження № 61-710св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коротенко Олег Іванович, на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 грудня 2021 року у складі судді Третяка О. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, що набуте під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини спільно нажитого майна.

Позовну заяву мотивовано тим, що з листопада 2016 року до 05 травня

2018 року (дата реєстрації шлюбу між сторонами) вона разом

з ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в її квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що вона з відповідачем разом вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, разом їздили відпочивати, намагалися зачати спільну дитину.

13 травня 2017 року за час спільного проживання без реєстрації шлюбу вони придбали автомобіль марки Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 .

Згідно з оцінкою транспортного засобу - автомобіля Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - середньоринкова вартість вказаного автомобіля складає 177 040,00 грн.

Для купівлі автомобіля марки Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вона надала відповідачу з особистих збережень грошові кошти у розмірі 3 000,00 дол. США. Ці грошові кошти вона отримала

від продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , та належав їй на праві приватної власності.

Також вказувала, що вона має постійне місце роботи та з 01 вересня

2017 року працює касиром у ТОВ «Фінансова компанія Магнат» (відділення банку № 56), а отже, має постійний дохід, що підтверджується довідкою від 20 травня 2020 року та записом у її трудовій книжці. Крім того, з метою заощадження необхідної суми коштів для придбання спірного автомобіля, вона протягом шести місяців займалася утриманням і забезпеченням їхньої сім`ї.

Вважала, що спірний автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки кошти на його придбання були спільними.

Зазначала, що із відповіді Міністерства внутрішніх справ України їй стало відомо, що за ОСОБА_2 немає зареєстрованих транспортних засобів. Вказане свідчить про те, що відповідач відчужив спірний автомобіль.

Ураховуючи зазначене та заяву про зміну предмета позову,

ОСОБА_3 просила суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , починаючи з листопада 2016 року до 05 травня 2018 року;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль марки Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , у розмірі 88 520, 00 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини спільно нажитого майна надіслано за підсудністю до Білокуракинського районного суду Луганської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області

від 20 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_2 з листопада 2016 року до 05 травня 2018 року.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль марки Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN -НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , VIN -НОМЕР_2 , в розмірі 88 520,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка надала належні і допустимі докази на підтвердження факту спільного проживання

з відповідачем з листопада 2016 року до 05 травня 2018 року, тобто до дня реєстрації шлюбу між сторонами у справі, однією сім`єю як чоловіка

і жінки, що були пов`язані спільним побутом та взаємними правами та обов`язками.

Спірне майно - автомобіль Chevrolet, модель Lacetti, 2008 року випуску, вартістю 177 040,00 грн - є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Враховуючи те, що на момент вирішення справи відповідач здійснив відчуження спірного автомобіля, суд вважав за можливе стягнути вартість 1/2 частини такого майна на користь позивачки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року

№ 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Луганського апеляційного суду Дніпровському апеляційному суду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 грудня 2021 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка й були пов`язані спільним побутом, взаємними правами, обов`язками, під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вони придбали автомобіль, який в подальшому був проданий відповідачем без згоди позивачки, то в розумінні статті 74 СК України позивач має право на 1/2 частини вказаного майна,

а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення вартості 1/2 частини такого майна на користь позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2023 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» подано касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коротенко О. І., в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичних обставини справи, не взяли до уваги надані ОСОБА_2 докази та безпідставно задовольнили позовні вимоги ОСОБА_3 .

Факт періодичного проживання, спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України, вважати спірне майно таким, що належить на правіспільної сумісної власності сторонам як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Зазначає, що гроші на спірний автомобіль він частково отримав з продажу іншого автомобіля, яким користувався на підставі генеральної довіреності (де-факто, був власником цього автомобіля), а частково накопичені ним, що підтверджуються показами свідка ОСОБА_4 .

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коротенко О. І., посилається на те, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18),

від 28 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження

№ 61-30273св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19), від 11 грудня 2019 року у справі

№ 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), 24 січня 2020 року

у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 11 лютого 2021 року у справі № 158/431/19 (провадження № 61-42601св18)

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2023 року ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Балаклицького В. В. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 березня 2016 року ОСОБА_5 продала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на

АДРЕСА_2 та отримала за продане майно 120 000,00 грн (а.с. 61-65, т. 1).

З листопада 2016 року до 05 травня 2018 року ОСОБА_5 разом з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі ОСОБА_5 , яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідно до авіаквитків та туристичного ваучера «AnexTour»

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 12 лютого 2017 року

до 19 лютого 2017 року разом перебували на відпочинку в Єгипті

(а.с. 52, 53, т. 1).

У лютому-квітні 2017 року сторони проходили медичне обстеження в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська поліклініка № 24» Харківської міської ради, Клініці репродуктивної медицини імені академіка В. І. Грищенка та Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті

№ 2 з метою народити спільну дитину (а.с. 54-58, т. 1).

13 травня 2017 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на автомобіль Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , чорного кольору (а.с. 80, 81, т. 1).

05 травня 2018 року згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу

ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_6 (прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 ) (а.с. 38, т. 1).

Згідно з оцінкою транспортного засобу - автомобіля Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - середньоринкова вартість вказаного автомобіля станом на 29 травня 2020 року складає

177 040,00 грн.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , допитаних у судовому засіданні у суді першої інстанції,

з 2016 року ОСОБА_5 разом з ОСОБА_2 стали проживати однією сім`єю та вести спільне господарство. Проживали

в квартирі позивачки, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_3 . Сторони разом вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, разом їздили відпочивати. За час спільного проживання без реєстрації шлюбу сторони намагалися зачати спільну дитину.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат

Коротенко О. І., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом

є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК Українишлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають

у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року

у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно

з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження

№ 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України),

і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін

у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи

і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів

у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,

так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та

ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, з`ясував усі обставини, які мають значення для встановлення такого юридичного факту та на які посилався позивач під час розгляду справи. Суд дав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, у їх сукупності, так і кожному доказу (групам однотипних доказів).

Установивши факт спільного проживання ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції,

з яким погодився апеляційний суд, перевірив обставини набуття ними за спільні кошти і спільною працею майна - автомобіля Chevrolet, модель Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - та правильно визначив, що на це майно поширюється інститут спільної сумісної власності.

Оскільки cпірне майно - автомобіль Chevrolet, модель Lacetti, 2008 року випуску, вартістю 177 040,00 грн - є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , то правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, про те, що вартість 1/2 частини цього майна підлягає стягненню на користь позивачки.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичних обставин справи, є безпідставними, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які учасники судового процесу посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні та які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18),

від 28 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження

№ 61-30273св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19), від 11 грудня 2019 року у справі

№ 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), 24 січня 2020 року

у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 11 лютого 2021 року у справі № 158/431/19 (провадження № 61-42601св18), на які міститься посилання у касаційній скарзі, і висновки у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що суди у справі, яка переглядається, не врахували висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у наведених як приклад постановах касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

і апеляційний суд, належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коротенко Олег Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня

2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник