ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 583/1202/20

провадження № 61-2113св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Первинна профспілкова організація Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», в інтересах якого діє адвокат Блінова Світлана Олексіївна, на постанову Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Левченко Т. А., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління (далі - НГВУ) «Охтирканафтогаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Первинна профспілкова організація НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення невиплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позову вказувала, що з 26 травня 1998 року вона прийнята на посаду бухгалтера цеху з виробництва сільськогосподарської продукції НГВУ «Охтирканафтогаз» Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Укрнафта», де працювала на різних посадах. З 22 грудня 2006 року

наказом № 219 від 22 грудня 2006 року її переведено в межах одного підприємства на посаду економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу

НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта».

20 червня 2019 року її ознайомлено з наказом № 425-к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)», за змістом якого позивача звільнено з підстав відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, передбачених наказом відповідача № 18 від 10 квітня 2019 року.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 4 лютого

2020 року у справі № 583/3073/19 визнано незаконним та скасовано наказ № 18 від 10 квітня 2019 року «Про зміну істотних умов праці», в частині, яка стосується ОСОБА_1 ; визнано незаконним та скасовано наказ від 20 червня 2019 року «Про припинення трудового договору (контракту)» в частині звільнення

ОСОБА_1 з посади економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу та поновлено її на вказаній посаді.

На виконання вказаного рішення суду 5 лютого 2020 року її поновлено на роботі. Цього ж дня наказом № 61-к/тр затверджено акт простою відносно позивача зі встановленням оплати праці на час простою у розмірі 2/3 окладу.

Вказувала, що після поновлення на роботі відповідач відсторонив її від виконання посадових обов`язків економіста та визначив робоче місце в ізольованій холодній кімнаті, яка розташована в колишньому адміністративному корпусі.

Крім того, у зв`язку з її незаконним звільненням, раніше виданий наказ про надання основної відпустки за 2019 рік був скасований відповідачем, тому вона не отримала матеріальну допомогу на оздоровлення за 2019 рік, яка становить

20 600 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просила:

поновити пропущений строк звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов`язки начальника

НГВУ «Охтирканафтогаз» ОСОБА_5 про скасування щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за 2019 рік, визнати незаконним і скасувати цей наказ зі стягненням з відповідача на її користь невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 20 600 грн;

визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ОСОБА_5 про переведення ОСОБА_1 після поновлення на посаді з 5 лютого 2020 року у простій з виплатою за час простою 3/4 посадового окладу;

стягнути з відповідача на її користь невиплачену частину заробітної плати за лютий 2020 року у розмірі 1/4 частини посадового окладу працівника, який становить 3 118,90 грн.

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій просила прийняти відмову від позову в частині визнання незаконним та скасування наказу виконуючого начальника

НГВУ «Охтирканафтогаз» ОСОБА_5 про скасування щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за 2019 рік, стягнення з відповідача невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 20 600 грн та посилань у позовній вимозі про стягнення невиплаченої частини заробітної плати за лютий 2020 року у розмірі 1/4 частини посадового окладу працівника, що становить 3 118,90 грн.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня

2020 року прийнято відмову ОСОБА_1 від вказаних позовних вимог та закрито провадження у справі в зазначеній частині.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня

2020 року, ухваленим у складі судді Ільченко В. М., у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності повноважень втручатися в господарську діяльність підприємства та надавати оцінку доцільності внесення змін в організацію виробництва, тому вважав безпідставними вимоги ОСОБА_1 щодо визнання наказу про простій незаконним.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача невиплаченої частини заробітної плати, зазначивши про її виплату позивачу з додержанням статті 113 КЗпП України.

Постановою Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 61-к/тр від 5 лютого 2020 року виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 «Про затвердження акта простою» відносно ОСОБА_1 .

Стягнено з ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» на користь

ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати у розмірі 25 907,70 грн з подальшим утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнено з ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» на користь

ОСОБА_1 2 102 грн на відшкодування сплаченого судового збору та 7 500 грн - витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Апеляційний суд зазначив про порушення відповідачем процедури оголошення простою позивачу, враховуючи відсутність передбачених статтею 34 КЗпП України умов для оголошення простою, а саме зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що у зв`язку з безпідставним оголошенням позивачу простою у роботі, остання не отримувала належну їй заробітну плату

з 5 лютого 2020 року до дня ухвалення рішення судом першої інстанції

(23 вересня 2020 року), тому на її користь підлягає стягненню невиплачена частина заробітної плати (різниця між фактично нарахованою заробітною платою та заробітною платою, яка б підлягала нарахуванню у випадку відсутності простою), яка згідно з довідками відповідача № 911 та № 912

від 8 грудня 2020 року складає 25 907,70 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У квітні 2022 року ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз», в інтересах якого діє адвокат Блінова С. О., подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року і залишити в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 34 та 113 КЗпП України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 727/11236/17-ц (провадження № 61-1245св19).

Апеляційний суд не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16-ц

(провадження № 61-24793св18), в якому зазначено, що «проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці».

На думку заявника, суд апеляційної інстанції не врахував висновок щодо застосування у подібних правовідносинах статей 137 та 141 ЦПК України, викладений Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), про те, що «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги».

Апеляційний суд, як вважає заявник, не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27 червня 2018 року

у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), та висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), щодо обов`язковості доказування складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги.

Також заявник вказує про неврахування судом апеляційної інстанції того, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18

(провадження № 61-13573св19).

Крім того, заявник вказує про неврахування апеляційним судом висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 9 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20), про те, що ненадання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Позиція інших учасників справи

У червні 2021 року представник Первинної профспілкової організації

НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність її доводів та відповідність висновку суду апеляційної інстанції обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Крім того, у червні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верхового Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність її доводів, просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Також у відзиві просила покласти на відповідача судові витрати.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання постанови Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року в частині стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь

ОСОБА_1 2 102 грн у відшкодування судового збору та 7 500 грн - витрат на професійну правничу допомогу до закінчення її перегляду в касаційному порядку і дію вказаної постанови в частині визнання незаконним та скасування наказу № 61-к/тр від 5 лютого 2020 року в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз»

ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 «Про затвердження акта простою» відносно ОСОБА_1 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Підставою відкриття касаційного провадження були доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року

у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 27 червня 2018 року

у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 727/11236/17-ц

(провадження № 61-1245св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 23 листопада 2020 року

у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), від 9 жовтня 2020 року

у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20), від 20 березня 2019 року

у справі № 317/4223/16-ц (провадження № 61-24793св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 9 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працювала в НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 25 травня 1998 року.

22 грудня 2006 року ОСОБА_1 переведена на посаду економіста зі збуту

2 категорії фінансового відділу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта».

Наказом в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта»

ОСОБА_5 від 15 лютого 2018 року за № 98АГП «Про оптимізацію організаційної структури, чисельності персоналу» ліквідовано відділи та виведено зі штату посади, зокрема, у фінансовому відділі посади: економіст зі збуту 2 категорії та економіста з фінансової роботи.

Пунктом 2 вказаного наказу доручено групі кадрових сервісів Охтирського регіону ввести відповідні зміни, передбачивши введення їх в дію з 20 травня 2018 року:

- до організаційної структури;

- до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців з наданням на погодження виконуючого обов`язки начальника управління та на затвердження голові правління ПАТ «Укрнафта»;

- до штатної розстановки робітників з наданням на затвердження виконуючого обов`язки начальника управління та доведення до керівників структурних підрозділів;

- в триденний термін проінформувати первинну профспілкову організацію про заплановані заходи у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці та запропонувати голові первинної профспілкової організації провести спільні консультації щодо запобігання звільненням або пом`якшення несприятливих наслідків від будь-яких звільнень;

- провести попередження працівників про наступне вивільнення згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП Україниу зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці скорочення посад працівників, відповідно

до статті 49-2 КЗпП України;

- вивільнення працівників, посади яких скорочуються, провести з дотриманням норм чинного законодавства та вимог діючого колективного договору

ПАТ «Укрнафта».

З акта про простій від 24 травня 2018 року суди встановили, що у зв`язку з реформуванням та оптимізацією нафтогазовидобувного управління, а саме з ліквідацією фінансового відділу відповідно до наказу від 15 лютого

2018 року № 98АГП «Про оптимізацію організаційної структури, чисельності персоналу», на робочому місці економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу відсутні обсяги робіт. У зв`язку з ненаданням первинною профспілковою організацією НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» згоди на розірвання трудового договору з економістом зі збуту 2 категорії фінансового відділу

ОСОБА_1 було запропоновано встановити для неї початок простою робочого місця працівника, починаючи з 1 червня 2018 року.

Наказом виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Охтирканафтогаз»

ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 від 31 травня 2018 року за № 120-/тр затверджено вказаний акт про простій працівників від 24 травня 2018 року. При цьому працівникам, у тому числі ОСОБА_1 , повідомлено про необхідність знаходитись в актовому залі будівлі апарату управління НГВУ «Охтирканафтогаз» з понеділка до четверга з 8 до 17 год (перерва для відпочинку і харчування

з 12 год до 12 год48 хв) та в п`ятницю з 8 до 16 год з аналогічною тривалістю перерви для відпочинку і харчування.

Суди встановили, що наказом виконуючого обов`язки начальника

НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 від 3 грудня

2018 року № 162-к/тр внесено зміни, зокрема, до пункту 3 від 31 травня

2018 року № 120-/тр та вказано працівникам, робочі місця яких перебувають у простої, знаходитися у кабінеті № 30 адміністративного корпусу структурної одиниці (філії) «Укрнафта Буріння» ПАТ «Укрнафта на вулиці Київській 164-а

у місті Охтирка Сумської області з понеділка до четверга з 8 до 17 год (перерва для відпочинку і харчування з 12 год до 12 год48 хв) та в п`ятницю з 8 до 15 год45хв з аналогічною тривалістю перерви для відпочинку і харчування.

Наказом виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Охтирканафтогаз»

ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 від 20 червня 2019 року ОСОБА_1 звільнена з посади економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу відповідно

до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України - у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 4 лютого

2020 року у справі № 583/3073/19 визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 № 18 від 10 квітня 2019 року «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки начальника управління «Охтирканафтогаз»

ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 № 425-к/мр від 20 червня 2019 року «Про припинення трудового договору (контракту)» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу. Поновлено

ОСОБА_1 на посаді економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу

НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 20 червня 2019 року. Стягнено

з ПАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи НГВУ «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 червня 2019 року до 4 лютого 2020 року включно

в сумі 80 562,98 грн (без врахування податків) та 10 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 червня 2020 року № 583/3073/19 змінено мотивувальну частину рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 4 лютого 2020 року в частині визнання незаконним та скасування наказу в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз»

ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 від 10 квітня 2019 року № 18 «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно з наказом виконуючого начальника НГВУ «Охтирканафтогаз»

ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 від 5 лютого 2020 року № 60-к/тр

«Про поновлення на роботі» ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу НГВУ «Охтироканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 20 червня 2019 року.

Суди встановили, що у зв`язку з реформуванням та оптимізацією нафтогазовидобувного управління, а саме з ліквідацією фінансового відділу відповідно до наказу від 15 лютого 2018 року № 98 АГП «Про оптимізацію організаційної структури, чисельності персоналу», на робочому місці економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу відсутні обсяги робіт; начальником служби охорони праці та пожежної безпеки ОСОБА_2 , виконуючим обов`язки керівника групи кадрових сервісів Охтирського регіону

ОСОБА_3 та старшим юрисконсультом ОСОБА_4 складено акт про простій працівника від 5 лютого 2020 року та запропоновано встановити початок простою робочого місця працівника ОСОБА_1 з 5 лютого 2020 року.

Наказом виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Охтирканафтогаз»

ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 від 5 лютого 2020 року № 61-к/тр «Про затвердження акту простою» затверджено акт про простій працівника

від 5 лютого 2020 року; встановлено початок простою (продовжено тривалість простою) економісту зі збуту 2 категорії ОСОБА_1 з 5 лютого 2020 року.

Суди встановили, що вказаним наказом економісту зі збуту 2 категорії

ОСОБА_1 , робоче місце якої перебуває в простої і знаходитися в кабінеті № 30 адміністративного корпусу структурної одиниці (філії) «Укрнафта Буріння»

ПАТ «Укрнафта» на вулиці Київській, 164 у місті Охтирка Сумської області, визначено графік роботи з понеділка до четверга з 8 до 17 год (перерва для відпочинку і харчування з 12 год до 12 год48 хв) та в п`ятницю з 8 до 15 год45хв з аналогічною тривалістю перерви для відпочинку і харчування, а напередодні святкових та неробочих днів -у порядку, визначеному законодавством. Вказано підрозділу бухгалтерії оплатити працівнику ОСОБА_1 час простою згідно з чинним законодавством у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та додержання норм процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзивів на неї, суд дійшов таких висновків.

Щодо вирішення справи по суті

Згідно зі статтею 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором.

Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 210/5853/16-ц

(провадження № 61-46703св18) та від 10 листопада 2021 року

у справі № 464/1320/20 (провадження № 61-11379св21).

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведення відповідачем того, що робота на виробництві, яку виконувала позивач, була зупинена.

Зі змісту постанови Сумського апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі № 583/3073/19 апеляційний суд встановив, що зміна в організації виробництва і праці відповідача полягала, зокрема, у тому, що функції фінансового відділу трансформовані в функції бізнес-підтримки.

Надавши оцінку змісту наказів відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виконання функцій та службових обов`язків позивача були покладені на інших працівників, а товариство, керуючись, у тому числі, принципами здійснення підприємницької діяльності, проводило скорочення чисельності штату працівників, які підлягали звільненню у передбаченому законом порядку, і зупинення робіт у товаристві не мало місце, тому дійшов правильного висновку про відсутність передбачених статтею 34 КЗпП України підстав для оголошення простою.

Протягом розгляду справи відповідач не надав доказів на спростування вказаних обставин.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовим висновком Верхового Суду, викладеним у постанові від 30 січня 2019 року

у справі № 210/5853/16-ц (провадження № 61-46703св18).

Доводи касаційної скарги про неврахуванням судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 34 та 113 КЗпП України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 727/11236/17-ц (провадження № 61-1245св19), є безпідставними, оскільки у справі № 727/11236/17-ц суди попередніх інстанцій встановили, що приписом Чернівецького міського відділу управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області від 13 квітня 2018 року заборонено експлуатацію будівлі газогенераторної для використання, виготовлення та зберігання хімічної промисловості, що призвело до зупинення роботи, тому дійшли висновку про існування підстав для встановлення простою не з вини працівника. У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що зупинення роботи у відповідача не відбувалось. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами

у справі № 727/11236/17-ц, не є подібними правовідносинам сторін у справі, яка переглядається.

Посилання заявника про неврахування апеляційним судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16-ц

(провадження № 61-24793св18), є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції не вирішував питання про доцільність змін в організації виробництва і праці відповідача.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення

(пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року

у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) викладено висновок, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони, або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Матеріали справи містяться договори про надання правової допомоги № 03/04/20 від 3 квітня 2020 року та № 15/10/20 від 15 жовтня 2020 року, укладені позивачем з адвокатом Кутовим Я. А., рахунки і акти наданих послуг

від 30 березня, 22, 15 та 30 червня, 28 липня, 26 серпня, 16 і 22 вересня та

30 листопада 2020 року з детальним описом наданих послуг у цивільній

справі № 583/1202/20.

На підтвердження сплати гонорару до суду надано квитанції, якими підтверджується сплата позивачем на користь адвоката Кутового Я. А. грошових коштів згідно з вказаними актами (т. 2 а.с. 63-73, 152).

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року

у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» «East/West Alliance Limited

v. Ukraine», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» «Baryshevsky v. Ukraine» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо правил підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16

(провадження № 11-562ас18), від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц

(провадження № 14-382цс19).

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про стягнення з НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у судах першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 7 500 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18),

у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 23 листопада 2020 року

у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), від 9 жовтня 2020 року

у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20), відхиляються касаційним судом, оскільки висновки апеляційного суду в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК

України судове рішення апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено і на такі заявник не вказує.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про

захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

У червні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила судові витрат покласти на відповідача у справі.

На підтвердження понесення витрат під час касаційного перегляду справи

ОСОБА_1 надала до суду договір про надання правової допомоги № 12/06/21

від 12 жовтня 2021 року, укладений нею з адвокатом Кутовим Я. А., ордер № 1039171 від 12 червня 2021 року, акт наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правової допомоги від 12 червня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_1 надано послугу зі складення відзиву на касаційну скаргу представника НГВУ «Охтирканафтогаз» Блінової С. О. у справі № 583/1202/20, та квитанцію про сплату коштів на користь адвоката Кутового Я. А.

на суму 6 000 грн.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Враховуючи обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відсутність клопотання НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , з підстав їх неспівмірності, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення

з НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 6 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо поновлення виконання рішення

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року зупинено виконання постанови Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року в частині стягнення

з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 2 102 грн у відшкодування судового збору та 7 500 грн - витрат на професійну правничу допомогу до закінчення її перегляду в касаційному порядку і дію вказаної постанови в частині визнання незаконним та скасування наказу № 61-к/тр від 5 лютого 2020 року виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта»

ОСОБА_5 «Про затвердження акта простою» відносно ОСОБА_1 » до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи висновок суду касаційної інстанції про залишення без змін постанови Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року, виконання та дія цієї постанови підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», в інтересах якого діє адвокат Блінова Світлана Олексіївна, залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року залишити без змін.

Поновити виконання та дію постанови Сумського апеляційного суду від 5 січня 2021 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 6 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук