КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5211/23
Провадження № 2-о/947/155/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Одеська міська рада,

про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцями,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 14.02.2023 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту свого проживання зі спадкодавцями, в якій1 з урахуванням уточнень до заяви від 16.05.2023 року, просить суд: встановити факт постійного проживання його ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 та з батьком ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на момент смерті останніх.

В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що він ОСОБА_1 є сином: ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник стверджує, що незважаючи на реєстрацію батьків за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , яка їм належала на праві власності, останні фактично мешкали у зв`язку зі станом здоров`я за його місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . Приймаючи зазначені обставини, заявник вважав себе, як спадкоємець першої черги, таким, що фактично прийняв спадщину. Однак, під час звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, він дізнався, що пропустив відповідний строк звернення з заявою та йому було роз`яснено про право на звернення до суду з заявою для доведення факту спільного проживання з померлим.

Вказані обставини, стали підставою для звернення заявника до суду з цією заявою про встановлення відповідного факту, що має юридичне значення, який ОСОБА_1 необхідний для подальшого оформлення спадкових прав на спадщину, що залишилась після смерті батьків.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 15.02.2023 року прийнято вказану заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.03.2023 року за клопотанням заявника по справі, витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірену копію спадкової справи №64/2023, заведеної до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.05.2023 року на виконання вказаної ухвали суду до суду надійшли витребувані судом докази з Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі.

16.05.2023 року заявник ОСОБА_1 надав до суду заяву про уточнення вимог, у відповідності до вищевказаної редакції.

В судове засідання призначене на 13.06.2023 року з`явився заявник ОСОБА_1 , який підтримав заявлені вимоги у редакції заяви від 16.05.2023 року та просив суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи Одеської міської ради у судове засідання призначене на 13.06.2023 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції 12.06.2023 року, однак про причини неявки представник суд не повідомив.

Також, в судовому засіданні призначеному на 13.06.2023 року за клопотанням заявника були допитані в якості свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення заявника по справі, допитавши свідків, дослідивши та оглянувши усі докази наявні в матеріалах справи, надавши їм оцінку, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Херсон народився ОСОБА_1 , про що 27.01.1958 року міським відділом ЗАГСу в місті Херсон складено відповідний актовий запис №123, в якому в графі відомості про матір вказано відомості про особу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Заявник по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 16.07.1998 року Київським РВ УМВС України в Одеській області.

З поданих до суду доказів, у тому числі довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи, виданої 23.11.2021 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, судом встановлено, що батьки заявника по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого 25.12.1996 року за №17-2843 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

У відповідності до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років помер батько заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років померла матір заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України).

Отже, як вбачається внаслідок смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належне останнім за час життя майно.

З витребуваних на підставі ухвали суду від 28.03.2023 року документів, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №71342745 від 02.02.2023 року, а відтак після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Разом з тим, у відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №71342769 від 02.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за РНОКПП НОМЕР_5 , за життя було складено заповіт посвідчений 18.06.2014 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою у місті Одесі, серія бланку ВТТ №715892, зареєстрований у нотаріальному реєстрі за №2-593, номер у спадковому реєстрі №56206264. Вказаний заповіт значиться чинним. Інформація про спадкоємців за вказаним заповітом, відсутня.

У відповідності до наявної в матеріалах спадкової справи копії вказаного заповіту від 18.06.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-593, останній складено ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому заповідана на випадок смерті належна ОСОБА_3 земельна ділянка, площею 0,0520 га, розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Також, судом встановлено, що до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі 02.02.2023 року заведено спадкову справу №64/2023, на підставі заяви сина ОСОБА_1 від 02.02.2023 року.

У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №71342590 від 02.02.2023 року, інформація про чинні заповіти складені від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутні, як і відсутні свідоцтва про видані свідоцтва про право на спадщину до майна останньої за вказаними параметрами, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №71342559 від 02.02.2023 року.

Згідно з матеріалами спадкової справи №64/2023 року, заведеної до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що крім заявника ОСОБА_1 з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, інформація про інших спадкоємців відсутня.

За наслідком чого, суд вважає підставними доводи заявника ОСОБА_1 , що він є спадкоємцем до майна матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Разом з тим, у відповідності до листа державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Ставнійчук А.О. від 02.02.2023 року за вих. №446/02-14, ОСОБА_1 роз`яснено, що ним не підтверджено факт спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , а термін на звернення з заявою про прийняття спадщини за законом встановлений чинним законодавством строком в шість місяців, останнім пропущено. За наслідком чого заявникові роз`яснено право на звернення до суду з відповідною заявою для встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявник вірно обрав спосіб звернення до суду шляхом подання цієї заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи, виданої 23.11.2021 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, ОСОБА_2 , станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №6 від 02.02.2023 року, ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, як вбачається заявник ОСОБА_1 , який є сином померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований з 06.05.1992 року за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до наданої до суду заяви від 08.02.2023 року, складеної громадянами: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , останні засвідчили, що у квартирі АДРЕСА_5 , починаючи з 1992 року постійно проживає: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яким більше як шість місяців до своєї смерті проживала ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини щодо проживання матері заявника ОСОБА_2 за місцем реєстрації заявника ОСОБА_1 , підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть за №4450 від 29.10.2021 року складеним про смерть ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким засвідчено смерть останньої в іншому місті, за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні призначеному 13.06.2023 року в якості свідків були допитані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила суду, що вона є дочкою заявника ОСОБА_1 . Також є зареєстрованою за адресою батька: АДРЕСА_1 , однак фактично проживає за іншою адресою. Свідок підтвердила, що через стан здоров`я бабусі та дідуся: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на момент свої смерті кожен фактично проживали разом з її батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_6 зазначив під час надання свідчень, що він є зятем заявника ОСОБА_1 , а саме чоловіком його дочки ОСОБА_4 вже на протязі шести років. Свідок підтвердив факт того, що він разом з ОСОБА_4 проживають окремо від її батька ОСОБА_1 , однак часто приходять до нього в гості, десь через день. Свідок підтвердив, що батьки його тестя ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_2 , померла у жовтні 2021 року, станом на момент своєї смерті проживали разом з ОСОБА_1 , за його місцем проживання: АДРЕСА_1 , що було обумовлено похилим віком, станом здоров`я батьків тестя та потребую у сторонньому догляді.

Свідок ОСОБА_5 під час допиту в судовому засіданні пояснила, що знайома з заявником ОСОБА_1 з молоду, вони товаришують, періодично по вихідним приїжджала до нього в гості. Також свідок засвідчила, що була знайома з померлими батьками заявника: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Свідок підтвердила, що останні за станом здоров`я потребували догляду, у зв`язку з чим станом на момент смерті, кожен з них проживав разом зі своїм сином ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Також, судом додатково встановлено, що крім складення померлим ОСОБА_3 заповіту на ім`я позивача ОСОБА_1 , як сина, ОСОБА_3 як батьком останнього була складено за життя на ім`я сина довіреність від 07 липня 2020 року, яка посвідчена державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі, зареєстрована в реєстрі за №4-438, 4-439, відповідно до якої надано доручення на представлення інтересів в будь-яких органах, з правом підпису.

Приймаючи вищевикладене, суд вважає докази надані заявником належними, допустимими, за наслідком чого у суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому є доведеним факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також спільно проживав разом з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом встановлено, що заявлений факт необхідний заявникові по справі для оформлення спадкових прав після смерті матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Судом не встановлено можливе порушення прав та інтересів третіх осіб, за наслідком встановлення заявленого факту, з урахуванням відсутності відомостей про інших спадкоємців до майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, суд приходить до висновку обґрунтованість і наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 76-82, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Одеська міська рада (місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1), про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.