Справа № 191/3800/21
Провадження № 2/191/1184/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Твердохліб А.В.,

за участю секретаря: Яришевої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відсотків, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відсотків, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 25.04.2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів №12/04 в сумі 161200 грн. 00 коп., що підтверджено договором та розпискою. Згідно п.1.3. договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу кошти в строк до 10 листопада 2018 року, але зобов`язання не виконав, від спілкування ухиляється. Згідно п. 3.2 договору, у разі неповернення у передбачений строк грошових коштів, відповідач зобов`язався сплатити відсотки у розмірі 30% річних за весь час прострочення грошового зобов`язання, тому станом на 22.10.2021 року затримка зі сплати боргу, починаючи з 11.11.2018 року, становить 1076 днів, і згідно розрахунку 161200 х 30%:365 днів х 1076 днів = 142570 грн. 00 коп. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст.ст. 526,527, 530,1046,1047,1050 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 303770 грн. 00 коп., яка складається із: заборгованості за договором позики у сумі 161200 грн. 00 коп.; відсотків за користування позикою в сумі 142570 грн. 00 коп., а також судовий збір.

У відзиві на позов від 27.06.2022 року відповідач ОСОБА_2 вказав, що за договором позики повернув позивачу 08.04.2017 року 15000 грн., 25.04.2018 року 32000 грн. 00 коп., 28.11.2018 року 88000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судовому засіданні просив застосувати до вимог позивача позовну давність, і відмовити в позові.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зазначає наступне.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Матеріалами справи встановлено, що 25 квітня 2018 року між ОСОБА_1 з однієї сторони (позикодавець) та ОСОБА_2 з іншої сторони (позичальник), укладено договір позики №12/04, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 161200 грн., яка відповідає на день передачі коштів 6200 доларів США за офіційним курсом НБУ 26,0 грн/USD, та яку зобов`язався повернути до 10 листопада 2018 року (а.с.7).

Згідно п.3.1. договору, при простроченні повернення позики, позичальник повинен сплатити штраф у розмірі 25% від неповернутої суми позики, а п. 3.1 договору визначено, що позичальник сплачує проценти в розмірі 30% річних, виходячи із неповернутої суми за весь строк прострочки. При цьому, позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернуту частину вразі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення.

За п.4.1 договір вступає в силу з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику, і діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с.7).

Укладення договору позики підтверджується розпискою, написаною власноручно ОСОБА_2 25.04.2018 року, де він вказав про зобов`язання повернути позику у строк, згідно договору (а.с.8).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Під час розгляду справи встановлено, що строк надання позики за договором, укладеним між сторонами 25.04.2018 року визначено до 10.11.2018 року, але строк дії договору за п.4.1. вступив в силу з моменту передання позикодавцем суми позики позичальнику, і є таким, що діє до повного виконання позичальником обов`язків за договором (а.с.7).

Викладені обставини свідчать про те, що договором позики від 25.04.2018 року не встановлено строк повернення позики. Позивачем не надано суду письмових доказів пред`явлення вимоги до позичальника про повернення позики, що в свою чергу має значення при нарахуванні відсотків, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, згідно п. 3.2. договору.

Суд зазначає про те, що відсутність досудової вимоги про повернення грошових коштів за договором позики від 25 квітня 2018 року, не свідчить про те, що строк виконання зобов`язання не настав, оскільки пред`явленням вимоги до позичальника є як вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову.

Тобто, з моменту отримання позовної заяви відповідачем розпочався строк виконання грошового зобов`язання з повернення коштів, отриманих ним на підставі вищевказаного договору та розписки.

Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц (провадження № 61-26336св18).

Суд відхиляє посилання відповідача, вказані ним у відзиві на позов, про сплату 08.04.2017 року позивачу ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 15000 грн., оскільки вона сплачена до виникнення між ними договірних відносин на підставі договору позики від 25.04.2018 року, та відхиляє доводи сплати 25.04.2018 року на користь позивача грошової суми у розмірі 32000 грн., за відсутності належних доказів.

Відповідач вказував на сплату позивачу-позикодавцю за договором позики від 25.04.2018 року грошових коштів у сумі 88000 грн. від 28.11.2018 року, але, дане твердження спростовано позивачем, так як на суму 88000 грн. між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару №ПР16/11-2018 (а.с.68-69), а саме насіння соняшника, і перерахування вказаної суми ОСОБА_2 проведено за рахунком-фактурою від 19.11.2018 року (а.с.70) та видатковою накладною від 28.11.2018 року (а.с.71), що вбачається також з виписки по рахунку ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Скіфія» (а.с.72)

Таким чином, на дату розгляду справи відповідач має за договором позики, який не оспорює, заборгованість у сумі 161200 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 .

Суд вказує, що початок порушення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед позичальником за договором позики від 25.04.2018 року, яким не встановлено строк повернення позики, розпочався з моменту отримання ОСОБА_2 позовної заяви.

Дана обставина свідчить про відсутність підстав у задоволенні вимоги позивача про стягнення відсотків за користування ОСОБА_2 позикою в період з 11.11.2018 року до 22.10.2021 року в сумі 142570 грн. 00 коп. за п.3.2. договору, виходячи з відсутності допущених позичальником ОСОБА_2 порушень умов в цій частині у вказаний період, оскільки, як зазначено вище порушення умов договору позики відбулося з дати отримання відповідачем позовної заяви, і ця дата виходить за межі періоду з 11.11.2018 року до 22.10.2021 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наведених підстав, так як між сторонами наявні відносини, що виникли з договору позики, з якого підтверджено як факт отримання боржником грошових коштів у позику, так і зобов`язання їх повернути, а зберігання оригіналу боргової розписки у позивача доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань, після пред`явлення відповідної вимоги у виді даного позову.

Розподіл судових витрат здійснити на підставі вимог ст.141 ЦПК України, якою визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. ст. 192, 524, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відсотків, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чернеча Слобода Смілявського району Сумської області, паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 , виданий 24 березня 1998 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжя, паспорт громадянина України Серії НОМЕР_3 , виданий 06 травня 1998 року Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області, ІПН НОМЕР_4 , грошові кошти за договором позики №12/04 від 25 квітня 2018 року у сумі 161200 (сто шістдесят одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чернеча Слобода Смілявського району Сумської області, паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 , виданий 24 березня 1998 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжя, паспорт громадянина України Серії НОМЕР_3 , виданий 06 травня 1998 року Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області, ІПН НОМЕР_4 , судовий збір у сумі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять ) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя А. В. Твердохліб