Номер провадження: 22-ц/813/2901/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,

переглянув у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Панасюка Олега Миколайовича в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року у справі за позовом адвоката Колесника Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

24 липня 2020 року адвокат Колесник Олександр Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 19 вересня 2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про залучення до участі у справі в якості відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України (- далі МТСБУ) та уточнив позов, в якому просив суд стягнути з МТСБУ майнову шкоду в розмірі 50 939,06 грн, з ОСОБА_2 - в розмірі 813,96 грн та судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, посилаючись на те, що 06 березня 2020 року о 15 годині 15 хвилин в м. Миколаїв по вул. Херсонське шосе, 1/5, останній на автомобілі марки «Nissan Rogue», р.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW X3» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 29 липня 2015 року ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало, порушення відповідачем п. 2.3, п. 12.3, п. 13.1 ПДР ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експертного дослідження №79 від 03 червня 2020 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з НОМЕР_2 , станом на дату скоєння ДТП, а саме 06 березня 2020 року становить 120 336,35 грн. Коефіцієнт фізичного зносу - 0.

Згідно додаткового висновку експерта Дадонова В.В. №34/1 від 09 квітня 2020 року вартість відновленого ремонту колісного транспортного засобу марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 складає 120 336,35 грн, із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,5781) - 65 027,70 грн.

Відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , становить 115 968,82 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП становить 115 968,82 грн; коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля «BMW X3», р.н.з НОМЕР_2 , визначається таким, що дорівнює нулю (Ез=0).

Відповідно до акту виконаних робіт №ZN-20003246 від 26 березня 2020 року нею було витрачено 1 116,10 грн за дефектування пошкоджених частин автомобіля.

Відповідно до акту виконаних робіт №ZN-20003255 від 05 травня 2020 року позивачем було витрачено 115 663,68 грн на відновлений ремонт пошкодженого автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 .

Отже, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач понесла реальні збитки по відновленому ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , в розмірі 116 779,78 грн.

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 24 червня 2013 року, тому на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування володільців наземних транспортних засобів» (далі-Закон), він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди відповідно до вказаного Закону проводить МТСБУ, яке виплатило їй страхове відшкодування частково, а саме в розмірі 65 029,76 грн. Не виплаченим залишилось страхове відшкодування в розмірі 50 939,06 грн.

12 січня 2022 року адвокат Панасюк Олег Миколайович в інтересах відповідача МТСБУ надав суду пояснення на позов, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 06 березня 2020 року о 15 годині 15 хвилин в м. Миколаєві мала місце ДТП за участі автомобіля «Nissan Rogue», р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 . Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

Зазначав, що на момент ДТП водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Nissan Rogue», р.н.з. НОМЕР_1 , за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, оскільки як інвалід війни відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є зазначена особа, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

З`ясувавши зазначене, потерпіла особа у ДТП ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою до МТСБУ щодо здійснення відшкодування матеріального збитку.

Згідно висновку експертного дослідження №79 від 03 червня 2020 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату скоєння ДТП, становить 120 336,35 грн. Коефіцієнт фізичного зносу - 0.

В ході врегулювання даного страхового випадку фахівцями експертного відділу МТСБУ з програмного комплексу ПрАТ АСК «Інго «Аудаткс» стало відомо, що в 2018 році автомобіль «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , був учасником ДТП де також отримав механічні пошкодження, але дану інформацію не було доведено ОСОБА_1 до МТСБУ. Згідно калькуляції ремонту автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , від 10 липня 2018 року відновленню підлягають - облицювання заднього бамперу та дверцят задка.

Відповідно додаткового висновку експерта Дадонова В.В. №34/1 від 09 квітня 2020 року вартість відновленого ремонту колісного транспортного засобу марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , складає 120 336,35 грн, із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,5781) - 65 027,70 грн.

У зв`язку із настанням події, передбаченої п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_1 в розмірі 65 027,70 грн, а отже виконано вимоги Закону.

В ході судового розгляду справи на виконання ухвали суду від 07 липня 2021 року судовим експертом Федотовим Ф.В. було проведено судову авто-товарознавчу експертизу по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку.

Згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , становить 115 968,82 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП становить 115 968,82 грн; коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , визначається таким, що дорівнює нулю (Ез=0).

МТСБУ вважає, що відповідно до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України висновок судово-авто-товарознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року є неналежним та недопустимим, оскільки не містить повної, об`єктивної інформації щодо предмету дослідження, оскільки дослідження проведено із порушенням порядку, встановленого Методикою товарознавчих експертиз та оцінки колісних транспортних засобів.

При проведенні експертизи експертом ОСОБА_3 не враховано особливості об`єкта оцінки, особисто не проведено візуальний огляд об`єкта дослідження на предмет встановлення ознак раніше виконаного відновлювального ремонту, виявлення дефектів, пошкоджень.

Відповідно до п. 5.4 Методики, для виконання оцінки власник КТЗ на вимогу оцінювача (експерта) повинен надати документи, зокрема документ про оцінку КТЗ (якщо проводилось попереднє дослідження) або його копію.

Пунктом 5.5 Методики визначено, що під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ.

Згідно із п. 8.4 Методики, у разі визначення вартості матеріального збитку враховується фактичний технічний стан складових частин КТЗ до події (ДТП, страховий випадок, стихійне лихо, протиправні дії, розукомплектування тощо).

Отже, оскільки в 2018 році автомобіль «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , був учасником ДТП де також отримав механічні пошкодження, у відповідності до п.п «б» п. 7.39 Методики у даному випадку на складові вказаного ТЗ має бути застосований коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином, експертом Федотовим Ф.В. у ході проведення дослідження вищевикладені вимоги Методики недодержано, що залишилося поза увагою суду першої інстанції (т. 2, а.с. 13-17, 25-29).

Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 21 липня 2020 року та договору про надання правової (правничої) допомоги від 27 травня 2020 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі (т. 1, а.с. 80, 81).

Представник відповідача ОСОБА_2 , діючий на підставі довіреності від 26 вересня 2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, оскільки вважає, що позивач повинен був звернутися із даним позовом до МТСБУ, яке повинно виплати позивачці матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності (т. 1, а.с. 76-77).

Представник відповідача МТСБУ, діючий на підставі довіреності від 21 грудня 2021 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. (т. 2, а.с. 23).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Суд стягнув з Моторного (транспортнго) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 вартість страхового відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50 939 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 06 коп, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі адвокат Панасюк Олег Миколайович в інтересах відповідача МТСБУ, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 58 799,46 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 03 квітня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статей 3, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2020 року о 15 годині 15 хвилин в м. Миколаїв по вул. Херсонське шосе, 1/5, ОСОБА_2 на автомобілі марки «Nissan Rogue», р.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 29 липня 2015 року ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причиною ДТП стало, порушення відповідачем п. 2.3, п. 12.3, п. 13.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (т. 1, а.с. 11).

Отже суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача ОСОБА_2 у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно висновку експертного дослідження №79 від 03 червня 2020 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату скоєння ДТП, а саме 06 березня 2020 року становить 120 336,35 грн (т. 1, а.с. 12-25).

За проведення експертного дослідження №79 від 03.06.2020 позивачка сплатила 1 500,00 грн, що підтверджується квитанцією №ПН2147808 від 11.06.2020 (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до акту виконаних робіт №ZN-20003246 від 26 березня 2020 року позивачкою за дефектування пошкоджених частин автомобіля було сплачено 1 116,10 грн (т. 1, а.с. 27, 27зв.).

Позивачкою на відновлений ремонт пошкодженого автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , було витрачено 115 663,68 грн, що підтверджується актом виконаних робіт №ZN-20003255 від 05 травня 2020 року та квитанціями за №141 від 26.03.2020, №208 від 05.05.2020 та за №209 від 07.05.2020 (т. 1, а.с. 18, 19).

Згідно висновку експертного дослідження №34/1 від 09 квітня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження становить 65 027,70 грн (т. 1, а.с. 86-91).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року за заявою представника відповідача ОСОБА_2 у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу на підставі вихідних даних, що містяться у висновку судового експерта Дадонова В.В. №79 від 03 червня 2020 року (т. 1, а.с. 146, 149-151).

Відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , становить 115 968,82 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП становить 115 968,82 грн; коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , визначається таким, що дорівнює нулю (Ез=0) (т. 1, а.с. 158-169).

Зі змісту постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2020 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується копією по свідчення серії Є №013078 від 20 червня 2014 року та визнав свою вину у скоєнні зазначеного правопорушення, про що надав суду заяву.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, то відповідно до пункту 13.1 ст. 13 Закону України від 01 липня 2004 року №1961- IV в редакції, чинній на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди (06 березня 2020 року), він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, тому відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_2 , проводить МТСБУ в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно із результатами висновку судово-авто-товарознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , та вартість матеріальної шкоди, завданої власнику вказаного автомобіля, складає 115 968,82 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт №ZN-20003255 від 05 травня 2020 року позивачкою було витрачено на відновлений ремонт автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , 115 663,68 грн, що підтверджується квитанціями від 26.03.2020, від 05.05.2020 та від 07.05.2020.

Отже позивачка ОСОБА_1 витратила на проведення відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , - 115 663,68 грн, тобто в межах страхового ліміту відповідальності страховика.

Що стосується твердження МТСБУ щодо врахування коефіцієнту фізичного зносу, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України ст. 29 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене обмеження щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , становить 115 968,82 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW X3», 2015 року випуску, р.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП становить 115 968,82 грн; коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , визначається таким, що дорівнює нулю (Ез=0) (т. 1, а.с. 158-169).

Пунктом 1.1.2 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості відновленого ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X3», 2015 року випуску, р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 06 березня 2020 року №7124 від 27 серпня 2021 року встановлено, що автомобіль на ходу, комлектний, в пошкодженому стані після ДТП. Основні механічні пошкодження автомобілем отримані внаслідок зіткнення транспортних засобів і зосереджені в задній частині кузова з деформацією, загинами, складками металу, розривами та руйнуванням складових частин, пошкодженням лакофарбувального покриття складників. На момент огляду автомобіль комплектний. Сліди відновлювального ремонту кузовних складових від попередніх пошкоджень відсутні. Відновлювались ремонтом бампера задній, накладка бампера заднього, які не є кузовними складовими. Наявність експлуатаційних пошкоджень лакофарбувального покриття, потертості оббивок переднії дверей. Пробіг фактичний - 98 411 км.

Вищевказаний стан КТЗ, наявність чи відсутність дефектів, показники одометра, прийнятті на підставі матеріалів справи, аркуші 15, 16, 22, 23-25.

Відповідно до п. 1.3 судової автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року фізичний знос КТЗ (його складників) - це втрата вартості КТЗ (його складників), обумовлена частковою або повною втратою первинних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) відносно вартості нового подібного КТЗ (його складників).

Згідно із п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників транспортного засобу, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових транспортних засобів.

Відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, п. 7.39 а) автомобіль, який не має перевищення нормативного пробігу більше, чим вдвічі; п. 7.39 в) складові частини кузова не відновлювались ремонтом, не мають корозійних пошкоджень та пошкоджень у вигляді деформації. Ез = 0.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача МТСБУ на користь ОСОБА_1 слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 50 939,06 грн та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1 500,00 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 813,96 грн, то у задоволенні даних вимог слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з їх незаконністю та необґрунтованістю, так як різниця між страховим відшкодуванням та сумою матеріальної шкоди стягнута з МТСБУ.

Щодо вимог позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У матеріалах справи наявні договір про надання правової допомоги від 27 травня 2020, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Колесником О.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5459 від 19 квітня 2019 року та ордер серії ДН №110923 від 21 липня 2020 року (т. 1, а.с. 8, 8а, 9).

Будь-яких інших доказів на підтвердження витрат на правову допомогу матеріали справи не містять, тому суд дійшов до висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Проте, з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення з відповідача різниці страхового відшкодування з фактичною вартістю відновлювального ремонту, погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94, Серія A, N 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства - обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011р.) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам в частині вимог про відшкодування майнової шкоди.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку в цій частині вимог докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 , не доведено належним чином підстави позову, а саме, правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності про сплату потерпілому різниці страхового відшкодування з фактичною вартістю відновлювального ремонту в розмірі 50 939,06 грн.

Оскільки відповідачем, МТСБУ, повністю спростовані підстави позову.

Так, пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно із пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де:

С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З- коефіцієнт фізичного зносу.

Встановлено, що в ході врегулювання даного страхового випадку фахівцями експертного відділу МТСБУ з програмного комплексу ПрАТ АСК «Інго «Аудаткс» стало відомо, що в 2018 році автомобіль «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , був учасником ДТП, де також отримав механічні пошкодження, але дану інформацію не було доведено ОСОБА_1 до МТСБУ. Згідно калькуляції ремонту автомобіля «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , від 10 липня 2018 року відновленню підлягають - облицювання заднього бамперу та дверцята задка.

Згідно додаткового висновку експерта Дадонова В.В. №34/1 від 09 квітня 2020 року вартість відновленого ремонту колісного транспортного засобу марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , складає 120 336,35 грн, із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,5781) - 65 027,70 грн.

У зв`язку із настанням події, передбаченої п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_1 в розмірі 65 027,70 грн, а отже виконано вимоги Закону.

Згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року, проведеного в судовому засіданні, вартість відновленого ремонту автомобіля марки «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , становить 115 968,82 грн; коефіцієнт фізичного зносу - 0.

Однак висновок судово-автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року не містить повної, об`єктивної інформації щодо предмету дослідження, оскільки при проведенні експертизи експертом ОСОБА_3 не враховано особливості об`єкта оцінки, особисто не проведено візуальний огляд об`єкта дослідження на предмет встановлення ознак раніше виконаного відновлювального ремонту, виявлення дефектів, пошкоджень.

Відповідно до п. 5.4 Методики, для виконання оцінки власник КТЗ на вимогу оцінювача (експерта) повинен надати документи, зокрема документ про оцінку КТЗ (якщо проводилось попереднє дослідження) або його копію.

Пунктом 5.5 Методики визначено, що під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного

відновлювального ремонту КТЗ.

Згідно із п. 8.4 Методики, у разі визначення вартості матеріального збитку враховується фактичний технічний стан складових частин КТЗ до події (ДТП, страховий випадок, стихійне лихо, протиправні дії, розукомплектування тощо).

Отже, оскільки в 2018 році автомобіль «BMW X3», р.н.з. НОМЕР_2 , був учасником ДТП, де також отримав механічні пошкодження, у відповідності до п.п «б» п. 7.39 Методики у даному випадку на складові вказаного ТЗ має бути застосований коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином, висновок судово-автотоварознавчої експертизи №7124 від 27 серпня 2021 року, проведений в судовому засіданні, є неналежним та недопустимим доказом й не може бути прийнятий до уваги.

При цьому, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу та ПДВ.

Вирішуючи аналогічну справу при застосування до спірних правовідносин, статті 1194 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16 (провадження №61-3416св18) дійшов правового висновку про те, що «за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Автомобіль позивача до ДТП було пошкоджено і для відновлення його стану, що передував ДТП, експертом визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 41 913,13 грн (розмір реального матеріального збитку), чому надано належну правову оцінку судами попередніх інстанцій при розгляді справи. Та обставина, що позивачем було сплачено більшу суму за ремонтні роботи її автомобіля, не свідчить, що усі виконані ремонтні роботи були пов`язані саме з вказаною вище ДТП і відповідальність за їх оплату в повному обсязі має нести відповідач у справі».

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі №520/10265/16 (провадження №61-15695св18) Верховний Суд дійшов наступного правового висновку: «враховуючи той факт, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, висновок апеляційного суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, є обґрунтованим».

У постанові від 27 червня 2018 року у справі №466/9318/14 (провадження №61-12554св18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що «ухвалюючи рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з того, що страховою компанією у повному обсязі виплачено позивачу страхове відшкодування відповідно до розміру оціненої шкоди, а акт виконаних робіт на суму 29 006,90 грн та квитанція про їх оплату від 30 вересня 2014 року не містять доказів, що вказані роботи проведенні для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді».

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що в судовому засіданні із об`єктивністю та достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_1 погодилася із сумою страхового відшкодування в розмірі 65 027,70 грн, оцінену страховою компанією у встановленим законом порядку, що підтверджується фактом отримання позивачкою грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою. Тому, страховиком в повному обсязі виплачено позивачу страхове відшкодування відповідно до розміру оціненої шкоди, а позивач всупереч п. 36.2. ст. 36 Закону 1961 не надала суду документального підтвердження ні фактично понесених витрат на придбання запчастин, ні факту придбання нових запчастин у платника ПДВ та ні проведення відновленого ремонту автомобіля.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем, але у даному випадку в судовому засіданні позивачем не доведено належним чином, що відповідач порушив її права. Тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України її право не підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

Отже, вимоги позивача в частині вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 12, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статті 1194 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, й ухвалення в цій частині вимог нового рішення про відмову у задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач, МТСБУ, поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 1 891,80 грн, тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає присудженню судовий збір в сумі 1 891,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Панасюка Олега Миколайовича в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року в частині відшкодування різниці страхового відшкодування з фактичною вартістю відновлювального ремонту в розмірі 50 939,06 грн, витрат на проведення дослідження та витрат по сплаті судового збору скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову адвоката Колесника Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, , місцезнаходження: 02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 891,80 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 03 квітня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік