Справа № 302/855/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.,

з участю секретаря: Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради на рішення Міжгірського районного суду від 27 жовтня 2022 року по справі № 302/855/22 (Головуючий: Сидоренко Ю.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Міжгірської центральної бібліотечної системи, Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка працює у Міжгірській центральній бібліотечній системі на посаді бібліотекаря відділу обслуговування Міжгірської Центральної районної бібліотеки з 04 травня 2012 року за основним місцем роботи та на умовах постійного трудового договору з оплатою праці згідно штатного розпису та тарифікації на підставі наказу про прийняття на роботу за №16-к від 04 травня 2012 року.

У травні 2022 року керівник Міжгірської ЦБС її разом з іншими працівниками бібліотеки повідомила, що у зв`язку з введеним в Україні воєнним станом, їм необхідно подати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати до закінчення періоду воєнного стану. Необхідність подачі такої заяви відповідачем обґрунтовувалась вказівками керівництва, проблемами з фінансуванням бібліотечної системи та тимчасовістю цих заходів до 25 травня 2022 року. Також наголошувалось на тому, що це стосується всіх без винятку працівників і що аналогічні заходи проводяться також і по інших установах та організаціях.

Відповідачем було видано наказ № 21-В від 09 травня 2022 про надання позивачці ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати з 09 травня 2022 року.

Позивачка наголошує, що мова йшла про неоплачувану відпустку строком на 16 календарних днів та вона разом з іншими працівниками написали заяви про надання їм відпустки без збереження заробітної плати за запропонованим відповідачем взірцем, вважаючи, що це дійсно можливо викликано виробничою чи фінансовою необхідністю і несучи певні тимчасові незручності, вони тим самим зроблять свій невеликий внесок у забезпечення фінансової безпеки держави на час війни.

Проте, ні 25 травня 2022 року, ні пізніше Міжгірська ЦБС не повідомив її про необхідність вийти на роботу. Неодноразові усні звернення позивачки та прохання пояснити, коли вони зможуть приступити до роботи, відповідач ігнорував.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Міжгірської ЦБС № 21-В від 09 травня 2022 року про надання їй ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати з 09 травня 2022 року з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 09.05.2022 року по день постановлення судового рішення та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 6 000 грн. на надання правничої допомоги адвоката та судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп..

Рішенням Міжгірського районного суду від 27 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Міжгірської центральної бібліотечної системи, Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міжгірської центральної бібліотечної системи № 21-в від 09 травня 2022 року «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 »

Стягнуто з Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 травня 2022 року по 27 жовтня 2022 року включно, в сумі - 52582 грн. 20 коп., із відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн., судовий збір в розмірі 992,40 грн., а всього стягнуто - 6 992 грн. 40 коп..

Не погоджуючись з таким рішенням суду Відділ освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області в особі начальника Олексієнко Н.С. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як оскаржуваний Наказ відповідає вимогам Закону на час воєнного стану, при цьому в мотивувальній частині такого наказу чітко вказано підставу та посилання на власноруч написану заяву ОСОБА_1 від 09.05.2022 року та ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ.

На адресу Закарпатського апеляційного суду надійшло клопотання директора Міжгірської центральної бібліотечної системи - Бубич Надії про розгляд справи за її відсутності, як представника Міжгірської центральної бібліотечної системи. Вимоги апеляційної скарги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити їх.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кривка П.П. також подав клопотання про розгляд справи без його участі. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішеня суду без змін.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у повному обсязі із наступних підстав.

Представник Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився про дату, час і місце розгляду справи будли належним чином повідомлені що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.83) і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює в Міжгірській Центральній районній бібліотеці відділу культури Міжгірської районної державної адміністрації, на посаді бібліотекаря відділу обслуговування Міжгірської центральної районної бібліотеки, з 04 травня 2012 року, що підтверджується наказом № 16-к про прийняття на роботу від 04.05.2012.

09.05.2022 року ОСОБА_1 подано заяву на ім`я директора Міжгірської ЦБС про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 09 травня 2022 року.

Згідно наказу директора Центральної бібліотечної системи від 09 травня 2022 року № 21-в бібліотекарю відділу обслуговування Міжгірської центральної районної бібліотеки ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати. Період відпустки: з 09 травня 2022 року; підстава: Заява ОСОБА_1 від 09.05.2022 року.

На звернення позивача до директора Міжгірської ЦБС із заявою від 17.06.2022 року, в якій просить у зв`язку із закінченням передбаченого законом терміну перебування у відпустці без збереження заробітної плати та у зв`язку з важким матеріальним становищем у сім`ї, видати наказ про допущення позивачки до роботи на займаній посаді, відповіді не надано.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 43 Конституції України - кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені таттями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17 травня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12 серпня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента№ 757/2022 від 07 листопада 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента№ 58/2023 від 06 лютого 2023 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану.

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням даного закону також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» таке право роботодавця настає за певних умов і такими умовами є абсолютна неможливість через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником виконати її.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" одним із видів відпусток є відпустка без збереження заробітної плати, яка надається відповідно до статей 25, 26 даного Закону.

Відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін передбачена статтею 26 зазначеного Закону. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Законом № 2136-IX "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", було запроваджено додаткову підставу надання відпустки без збереження зарплати, а саме ч. 3 ст. 12 вказаного Закону передбачено, що на період дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого ч.1 ст.26 Закону про відпустки. Цей вид відпустки не є обов`язковим. Але головною умовою надання такої відпустки залишається ініціатива працівника.

Роботодавець не може примусити працівника піти у неоплачувану відпустку або надавати таку відпустку на невизначений термін, без обмеження її конкретним строком.

У апеляційній скарзі Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної радиє посилання на те, що Наказ відповідає вимогам Закону на час воєнного стану, при цьому в мотивувальній частині такого наказу чітко вказано підставу та посилання на власноруч написану заяву ОСОБА_1 від 09.05.2022 року та ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ.

Водночас, у Наказі № 21-в про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 , взагалі не зазначається підстав надання такої відпустки. Більше того, даний наказ не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з Наказом та дати такого ознайомлення.

Також, в оскаржуваному Наказі не зазначено календарного періоду, на який саме надано ОСОБА_1 відпустка без збереження заробітної плати та кількість календарних днів наданої відпустки, що суперечить типовій формі первинної облікової документації зі статистики праці, яка затверджена Наказом Державного комітету статистики України № 489 та на яку міститься посилання у Наказі про надання відпустки.

За наведених обставин, наказ відповідача не відповідає ні вимогам чинного трудового законодавства та наказу Державного комітету статистики України № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05.12.2008 року, ні Закону № 2136-IX "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про скасування такого.

Також суд першої інстанції вірно застосував за аналогією закону, що передбачено частиною 9 статті 10 ЦПК України, положення статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд у своїй постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 зазначав, що на підставі системного аналізу положень трудового законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Зміст позовних вимог та спосіб (способи) захисту прав або інтересів позивача і який позивач просить суд визначити у рішенні.

При постановленні рішення суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин обґрунтовано задовольнив заявлені позовні вимоги та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 52 582,20 грн. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не відповідають фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 381 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 20 червня 2023 року.

Головуючий

Судді: