Провадження № 22-ц/802/254/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Іванчихіна С. І., Корбута М. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Науково-виробничої фірми «Корунд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення вартості частки у статутному капіталі товариства, інфляційних втрат та 3 % річних за апеляційною скаргою Науково-виробничої фірми «Корунд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, поданою представником Кондратюком Володимиром Веніаміновичем, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на частку в статутному капіталі Науково-виробничої фірми «Корунд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі НВФ «Корунд» у формі ТОВ), що становить 32% статутного фонду всього загального розміру статутного капіталу НВФ «Корунд» у формі ТОВ.

Позивач вказує, що після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2016 року він звертався із заявою до загальних зборів НВФ «Корунд» у формі ТОВ щодо прийняття його, як спадкоємця, у члени товариства. Рішенням загальних зборів від 09 вересня 2016 року (протокол № 7) йому відмовлено у прийнятті до складу учасників НВФ «Корунд» у формі ТОВ, а рішенням загальних зборів від 06 вересня 2016 року (протокол № 4) постановлено виплатити йому 64000 гривень частки у статутному фонді товариства, та частку з майна НВФ «Корунд» у формі ТОВ в розмірі 32% від залишкової вартості необоротних активів, виходячи з їх трьохкратної вартості станом на 31 грудня 2015 року, і в бюджет оплатити податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Платіжним дорученням №223 від 06.09.2016 йому перераховано відповідачем частку в розмірі 500 000 гривень, платіжним дорученням №1492 від 09.09.2016 року - частку в сумі 413408 гривень та 64000 гривень частки статутного фонду, а всього 977408 гривень.

Проте, з таким розміром частки в статутному капіталі НВФ «Корунд» у формі ТОВ він не погоджується, оскільки вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, не відповідає вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній частці учасника в статутному капіталі товариства, оскільки вартість майна товариства значно занижена і визначена не із дійсної (ринкової) вартості об`єкта оцінки, з урахуванням всього майна товариства.

Посилаючись на викладене, позивач після подання заяви про збільшення та уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з НВФ «Корунд» у формі ТОВ у його користь вартість частки майна в сумі - 1345434,64 грн, інфляційні нарахування 1821484,85 грн, 3% річних 459966 грн, а всього 3626885,49 грн, а також понесені у справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Науково-виробничої фірми «Корунд» у формі ТОВ на користь ОСОБА_2 3626885 грн 49 коп. Стягнуто з Науково-виробничої фірми «Корунд» у формі ТОВ на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 9605 грн 20 коп. та витрати за проведення експертизи в сумі 128543 грн 24 коп.

Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач Науково-виробнича фірма «Корунд» у формі ТОВ подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, з ігноруванням норм матеріального права, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що в сукупності є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що на час створення НВФ «Корунд» у формі ТОВ у товаристві було сформовано статутний капітал у розмірі 100 000 грн, а частка учасника ОСОБА_3 в статутному капіталі становила 25 000 грн, що дорівнювало 25 % статутного капіталу. Після виходу зі складу одного з учасників зборами вирішено розподілити частку вибувшого між іншими учасниками і тому частка ОСОБА_2 стала 32000 грн. Зборами учасників товариства від 20 червня 2006 року прийнято рішення про збільшення статутного капіталу до 200 000 грн, в тому числі частки ОСОБА_2 до 64 000 грн. Вказує, що ОСОБА_2 було здійснено внесків лише на суму 32 000 грн до статутного капіталу, що становить 16 % від статутного капіталу, а тому висновок суду про належність померлому спадкоємцю на день смерті 32% статутного капіталу товариства не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що рішення зборів учасників товариства від 06 вересня 2016 року про виплату частки спадкодавця позивачу ОСОБА_2 у сумі 64 000 грн було помилково прийнято. Покликається на те, що в звіті НВФ «Корунд» у формі ТОВ на 03 жовтня 2015 року помилково не зазначено про наявність неоплаченого капіталу в товаристві. Також вказує, що висновок про вартість майна товариства ґрунтується на недопустимих доказах. Прийнявши до уваги висновки експертизи № 8269-8270 від 25.02.2021, № 8325-8326 від 25.02.2021 та № 8659-8660 від 25.01.2022, № 8271 від 31.03.2021, № 8274 від 31.03.2021, № 8275 від 31.03.2021, суд безпідставно залишив поза увагою те, що обставини щодо визначення вартості будівель торгівельно-виставочного блоку та приміщення цеху на АДРЕСА_1 , земельної ділянки та частини обладнання є необґрунтованими, суперечать іншим матеріалам справи та викликають сумнів у їх правильності. Застосування в даному випадку для визначення ринкової вартості будівель торгівельно-виставочного блоку та приміщення цеху витратного методу оцінки є необґрунтованим, оскільки даним методом можливо визначити лише неринкову залишкову вартість заміщення (відтворення). Разом з тим, судом залишено поза увагою, що у вказаних висновках експерта не наведено мотивів застосування для визначення ринкової вартості витратного підходу без застосування порівняльного. Також судом не взято до уваги, що експертом враховано лише фізичний знос цього майна і всупереч вимог п.3 Національного стандарту №1 він не врахував функціональний та економічний знос, внаслідок чого визначив завищену вартість цього майна.

Зазначав також, що судом не враховано, що експерт у висновку визначив вартість монітора, який станом на 03 жовтня 2015 року не перебував на балансовому обліку товариства, відповідно не підлягав оцінці. Натомість ним не враховано монітор, який фактично перебував на обліку.

13 лютого 2023 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін, покликаючись на законність і обґрунтованість рішення суду та безпідставність та необґрунтованість доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача вартість частки у статутному капіталі підприємства в розмірі 32 % статутного капіталу, інфляційні втрати та 3 % річних, посилався на те, що відповідач порушив права та інтереси позивача ОСОБА_2 , оскільки він є спадкоємцем права на частку в статутному капіталі учасника товариства, який помер, та у зв`язку з відмовою товариства прийняти спадкоємця в члени товариства.

Рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, даним вимогам відповідає.

Судом установлено, що 02.02.1998 відбулася державна реєстрація юридичної особи НВФ «Корунд» у формі ТОВ.

Згідно із п.1.3. Статуту НВФ «Корунд» у формі ТОВ, затвердженого загальними зборами учасників від 16 січня 1998 року, учасником товариства поряд з іншими був ОСОБА_2 батько позивача - з часткою в статутному капіталі в розмірі 25%. У подальшому частка ОСОБА_2 була збільшена до 32%.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі, з його частки в статутному капіталі НВФ «Корунд» у формі ТОВ, що становить 32% статутного фонду всього загального розміру статутного капіталу НВФ «Корунд» у формі ТОВ.

16 серпня 2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано у реєстрі за № 979 (а.с.17).

Рішенням загальних зборів НВФ «Корунд» у формі ТОВ від 06.09.2016 року (протокол №4) постановлено виплатити позивачу 64000,00 грн частки у статутному фонді товариства та частку з майна НВФ «Корунд» у формі ТОВ у розмірі 32% від залишкової вартості необоротних активів, виходячи з їх трьохкратної вартості станом на 31.12.2015. В бюджет оплатити податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

06 вересня 2016 року ОСОБА_2 перераховано кошти в якості його частки в розмірі 500000 грн (платіжне доручення №223) та сплачено військовий збір з частки ОСОБА_2 в сумі 7500 грн (платіжне доручення №221) та ПДФО в сумі 90000 грн (платіжне доручення №222) (а.с. 35).

09 вересня 2016 року ОСОБА_2 перераховано ще 477 408 грн (платіжне доручення №1492), що складається з його частки в розмірі 413 408 грн та 64000 грн на повернення частки статутного фонду, а також сплачено військовий збір з частки ОСОБА_2 в сумі 6201,12 грн (платіжне доручення №1492) та сплачено ПДФО з частки ОСОБА_2 в сумі 74413,44 грн (платіжне доручення №1491) (а.с.34).

25 вересня 2019 року ОСОБА_2 перераховано в якості його частки 120750,00 грн (платіжне доручення №2733), сплачено військовий збір з цієї частки в сумі 2250,00 грн (платіжне доручення №2732) та сплачено ПДФО в сумі 27000,00 грн (платіжне доручення №2733).

02 жовтня 2019 року відповідачем позивачу ОСОБА_2 перераховано як за його частку кошти в розмірі 40250,00 грн (платіжне доручення №2741), сплачено військовий збір з частки ОСОБА_2 в сумі 750,00 грн (платіжне доручення №2743) та сплачено ПДФО в сумі 9000,00 грн (платіжне доручення №2742).

Також 25 жовтня 2019 року ОСОБА_2 перераховано в якості його частки суму в розмірі 33028,00 грн (платіжне доручення №2780), сплачено військовий збір у сумі 620,00 грн (платіжне дорученням №2777) та сплачено ПДФО в сумі 8380,00 грн (платіжне доручення №2778).

У вересні 2022 року відповідачем позивачу ОСОБА_2 ще перераховано частку в розмірі 1189024,80 грн (платіжне доручення №3935), сплачено військовий збір в сумі 22155,74 грн (платіжне доручення №3932) та сплачено ПДФО в сумі 265868,90 грн (платіжне доручення №3933).

Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Права правонаступників (спадкоємців) померлого учасника товариства з обмеженою відповідальністю регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України), Закону України «Про господарські товариства» та положеннями статуту відповідного товариства.

За змістом статей 130, 147 і 166 ЦК України та статей 55 і 69 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції станом на день смерті спадкодавця) передбачено, що у разі смерті (ліквідації) учасника товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) спадкоємцем (правонаступником) спадкується не право на участь у цьому товаристві, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.

До таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 392/1213/17 (провадження № 14-292цс19).

Частиною п`ятою статті 147 ЦК України (що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено перехід до спадкоємця фізичної особи - учасника товариства з обмеженою відповідальністю, частки учасника (спадкодавця) у статутному капіталі, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки зі спадкоємцями учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 148 ЦК України (що діяла на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, як і учасник, який вийшов із товариства, набуває право одержати вартість частини майна, пропорційно частці у статутному капіталі. За домовленістю між спадкоємцем та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Згідно із статтею 55 Закону України «Про господарські товариства»( в редакції станом на день смерті спадкодавця) при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.

При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника.

Встановлено, що 06 вересня 2016 року рішенням загальних зборів учасників НВК «Корунд» у формі ТОВ фактично відмовлено позивачу у прийнятті його як правонаступника учасника товариства ОСОБА_2 , який помер, до складу учасників товариства та прийнято рішення про виплату спадкоємцю його частки 32% в майні товариства та фактично сплачено коштів у загальній сумі 913408,00 грн, що не заперечується сторонами.

При таких обставинах позивач набув право на отримання у грошовій формі частки у майні, яка належала спадкодавцю як учаснику товариства, вартість якої визначається на день смерті останнього.

Основними доводами апеляційної скарги є заперечення відповідачем розміру частки спадкодавця та проведення розрахунку зі спадкоємцем на підставі дійсної (ринкової ) вартості майна товариства, а також покликання, що з позивачем проведено повний розрахунок та виплачена частка в майні товариства його покійного батька, виходячи з вартості, яка зазначена у балансовому звіті товариства станом на 03.10.2015 року.

Однак, при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ, а також порядку і строків їх виплати слід враховувати наступне.

Згідно з частиною першою статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом ст. 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

Оборотними засобами є сировина, паливо, матеріали, малоцінні предмети та предмети, що швидко зношуються, інше майно виробничого і невиробничого призначення, що віднесено законодавством до оборотних засобів.

Коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Товарами у складі майна суб`єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній частці учасника в статутному капіталі товариства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №925/1165/14 наведена правова позиція, відповідно до якої, за наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами. До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Вказаної правової позиції також притримується Верховний Суд у постанові від 30.09.2021 у справі №915/1180/15.

Встановлення обставин щодо ринкової вартості майна НВК «Корунд» у формі ТОВ станом на день смерті ОСОБА_2 має вирішальне значення для правильного визначення дійсного розміру вартості частки спадкоємця померлого учасника товариства.

В силу положень статей 12, 81 ЦПК України обов`язок надати належні та допустимі докази на підтвердження ринкової вартості активів (майна) товариства саме на день смерті його учасника (для з`ясування вартості успадкованої частки, що належить до сплати), є процесуальним обов`язком позивача, тоді як на спростування цих обставин відповідач вправі надати докази іншої ринкової вартості майна станом на таку дату.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Разом з тим, відповідно до пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення ринкової вартості майна товариства та додержання прав учасників процесу, згідно з ухвалою суду Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено автотоварознавчу експертизу, судову товарознавчу експертизу, судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи, за результатами яких надано висновки експертів від 12.08.2020 № 8268, від 31.03.2021 № 8275 та № 8271, № 8274, від 25.02.2021 № 8269-8270, від 26.02.2021 № 8325-8326, № 8658 від 12.10.2021, №8657 від 28.01.2022, №8659-8660 від 25.01.2022.

Відповідно до зазначених висновків вартість частки майна НВФ «Корунд» у формі ТОВ, яка належала до виплати позивачу ОСОБА_2 , як спадкоємцю, пропорційна розміру частки спадкодавця, станом на 03.10.2015 становить 3 931 940,00 грн (а.с. 222-238 т.3).

Відповідно до частин першої та шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Згідно із пунктом 11 Національного стандарту № 1 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Пунктом 36 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт), встановлено, що оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

Відповідно до частини другої пункту 37 Національного стандарту неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов`язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об`єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Національними стандартами можуть передбачатися також інші випадки обмежень щодо застосування певних методичних підходів для визначення ринкової вартості та неринкових видів вартості об`єктів оцінки.

Пунктом 38 Національного стандарту передбачено застосування таких основних методичних підходів для проведення оцінки майна: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Витратний підхід ґрунтується на врахуванні принципів корисності і заміщення.

Витратний підхід передбачає визначення поточної вартості витрат на відтворення або заміщення об`єкта оцінки з подальшим коригуванням їх на суму зносу (знецінення).

Особливості застосування майнового підходу встановлюються відповідними національними стандартами щодо оцінки об`єктів у формі цілісних майнових комплексів та у формі фінансових інтересів.

Для визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у матеріальній формі із застосуванням порівняльного підходу інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям: умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості; продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати; умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.

Зі змісту пояснень експерта ОСОБА_4 , які вона дала в суді першої інстанції, вбачається, що висновок ґрунтується лише на витратному підході. При виборі такого підходу оцінювач посилався на те, що застосування витратного підходу під час проведення експертизи було єдиним можливим і самим точним методом, оскільки порівняльний не можливо застосовувати в зв`язку з відсутністю інформації щодо укладених договорів купівлі-продажу аналогічних об`єктів станом на 03.10.2015.

Щодо невідповідності зазначеного у переліку монітору, то експертом ОСОБА_5 було також роз`яснено, що у висновку експерта №8274 від 31.03.2021 в назві монітору міститься технічна описка, а фактично оглядався і оцінювався монітор марки LG 22W2243S-PF 229, який перебував на балансі товариства та зазначений у наданих стороною відповідача «Розшифровках рядка 1010 «Основні засоби» (рядок 47), згідно з Довідкою №31 від 10.06.2021.

Разом з тим, у випадку незгоди із результатами оцінки майна сторона мала право звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна, однак із вимогами про рецензування звіту про оцінку майна у спосіб, визначений законом не зверталася.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів висновків експертів, які суд поклав у основу свого рішення, через застосування експертом при визначенні вартості майна товариства витратного підходу не заслуговують на увагу колегії суддів.

При виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді, у строк до 12 місяців з дня виходу. З моменту подання учасником товариства заяви про вихід зі складу останнього з виплатою належної такому учасникові частки вартості майна у товариства настає обов`язок сплатити відповідну суму у строки, визначені згаданою нормою Закону України «Про господарські товариства», а невиконання цього обов`язку тягне наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

За таких обставинах, на думку колегії суддів, правильним також є висновок суду першої інстанції про стягнення на підставі частини другої статті 625 ЦК України з НВК «Корунд» у формі ТОВ на користь позивача суми інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання, яке підлягало виконанню в строк до 03 жовтня 2016 року. При цьому судом обґрунтовано взято до уваги розмір грошових зобов`язань, зазначених вище.

Отже, враховуючи вже виплачені позивачу суми та за мінусом відповідних перерахованих нарахувань і зборів, судом правильно визначено, що до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає всього 3 626 885,49 грн, з яких: вартість частки майна в сумі 1 345 434,64 грн, інфляційні нарахування 1 821 484,85 грн, 3% річних 459 966 грн.

До закінчення судових дебатів у справі в апеляційному суді представником позивача адвокатом Сорокопудом М. О. було зроблено заяву про стягнення з відповідача витрат за професійну правничу допомогу із наданням доказів про реальність понесення судових витрат в сумі 10 000 грн.

На підтвердження понесення цих витрат суду надано наступні документи:

- додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 16 серпня 2016 року;

- акт прийому наданих послуг з професійної правової допомоги позивачу у цивільній справі від 23 березня 2023 року на загальну суму 10 000,00 грн;

- копія квитанції до прибуткового касового ордера №23/03/23 від 23 березня 2023 року на суму 10 000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами».

Отже, суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони.

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи, обсяг послуг, наданих адвокатом у даній справі, ціну позову, а також відсутність заперечення представників відповідача, апеляційний суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню 10 000,00 грн судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судом першої інстанції надано обгрунтовані відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Науково-виробничої фірми «Корунд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, подану представником Кондратюком Володимиром Веніаміновичем, залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з Науково-виробничої фірми «Корунд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю в користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді