Справа № 217/87/22
Провадження № 2/217/2/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Авдіївський міський суд Донецької області в складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю секретаря Гордієнко І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Рябко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач з 2018 року перебував у шлюбі з дочкою позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2021 року було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка позивача - ОСОБА_6 загинула під час обстрілів у м. Авдіївка. Відповідач практично з часу народження дитини повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини. Дитина повністю перебувала на утриманні матері, а після її смерті перебуває на утриманні позивача. З вересня 2020 року відповідач не цікавиться життям дитини, не займається її вихованням, не намагається зустрітися з нею. Після смерті матері дитини, відповідач не виявив жодного бажання взяти дитину до себе, будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. Дитина не пам`ятає батька, не впізнає його на фото та сприймає як чужу людину. На теперішній час дитина мешкає разом з позивачем у м. Павлоград Дніпропетровської області. На підставі викладеного просить суд, позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , стосовно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, крім того вказала, що відповідач та її дочка перебували у шлюбі, у якому народилась її онука ОСОБА_5 . У травні 2021 року вони розірвали шлюб. До припинення шлюбних відносин, дочка з відповідачем мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 . З липня 2020 року ОСОБА_6 , з онукою ОСОБА_5 , почали мешкати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дочки ОСОБА_5 , не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачував частково, певний час мав заборгованість, яку в подальшому погасив. У лютому 2022 року відповідач виїхав за межі України разом з новою дружиною та трьома її дітьми, яких він усиновив. Після смерті дочки позивача, відповідач не приїхав та не забрав дитину. Не цікавиться та не спілкується з дочкою. Після загибелі дочки, вона виїхала разом з дитиною до м. Павлоград Дніпропетровської області, де на даний час продовжують мешкати. У вересні 2022 року відповідач приїзжав до Служби у справах дітей м. Павлоград Дніпропетровської області та бачився з дитиною, але ні подарунків, ні матеріальної допомоги не надав. Дитина перебуває у тяжкому психологічному стані через загибель матері ОСОБА_6 , на контакт з батьком не йде, фактично його не пам`ятає. Під час шлюбу з ОСОБА_6 , відповідач зловживав спиртними напоями, мав заборгованість, брав кредити, через які ставив свою сім`ю у скрутне матеріальне становище. Також вказала, що вона тривалий час не спілкується з відповідачем та заблокувала його номер телефону. Крім того, зазначила, що після смерті її дочки, з метою отримання опіки над дитиною та можливістю виїхати із дитиною у безпечне місце за межі України, вона звернулась до служби у справах дітей м. Павлоград Дніпропетровської області, де їй повідомили, що для оформлення опіки над дитиною чи виїзду із дитиною за межі країни необхідна згода батька або позбавлення його батьківських прав, у зв`язку із чим вона звернулась до суду із даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позову.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позов,

у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Вказав, що він не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Після розлучення та до загибелі ОСОБА_6 , він зустрічався з нею та дочкою, разом відвідували магазини, він купував їжу та подарунки дитині, гуляв з дитиною, дбав про її виховання, надавав гроші дружині. Про те, що з нього стягнули аліменти дізнався лише у грудні 2021 року, після блокування державним виконавцем його рахунків. На той час він офіційно був працевлаштований з 01.09.2021 до грудня 2021 року. Боргу за аліментами на даний час не має. У грудні 2021 року звільнився та став на облік у центрі зайнятості. 25.09.2021 він одружився, після чого відносини з його колишньою дружиною та позивачем погіршились. У березні 2022 року він евакуювався разом з новою родиною до Німеччини, а у травні 2022 року дізнався про загибель ОСОБА_6 , та що його дочка залишилась жити з бабусею. Він пропонував позивачу поїхати разом з дитиною до Німеччини та мешкати з ним, але вона відмовилась. На даний час він мешкає в Німеччині з трьома дітьми та дружиною, яка підтримує його прагнення забрати дитину. Він не працює, отримує соціальну допомогу. Вважає, що дитині буде краще мешкати разом з ним, він буде дбати про стан здоров`я дитини та її виховання. Після смерті ОСОБА_6 , він намагався забрати дочку, але позивач чинить йому перешкоди та не дає можливості спілкуватися та бачитися з дитиною, яка потребує батьківського піклування. Позивач заблокувала його телефон, тому він не мав можливості дізнатися про стан дитини та її місцезнаходження, фактично розшукував її, звертався до служб у справах дітей. Влітку 2022 року він дізнався, що позивач подала до суду позов про позбавлення його батьківських прав, а у вересні 2022 року він приїздив на засідання комісії органу опіки у м. Павлоград Дніпропетровської області, де бачився з дитиною. Він повідомляв представників комісії про перешкоди у спілкуванні з дитиною, які чинить йому позивач. Також вважає, що позивач не зможе забезпечити належний рівень утримання та розвитку його дитини, через відсутність достатнього заробітку та належних умов виховання дитини. Крім того, позивач має хронічні захворювання, що можуть вплинути на стан її здоров`я. З висновком органу опіки категорично не згодний.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у судовому засіданні суду пояснила, що згідно висновку органу опіки та піклування, вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків, під час війни залишив країну без своєї дитини та не надав документів, які його характеризують. Вказаний висновок вона підтримує в повному обсязі. Під час розгляду питання щодо надання висновку, спеціалістами служби у справах дітей було обстежено та перевірено умови проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , які є відповідними для інтересів дитини. Відповідач перебував на засіданні комісії, проте документів, які його характеризують не надав. Представники служби намагались сприяти встановленню контакту відповідача з дитиною, проте відповідач приїхав без подарунку, інтересу до дитини не проявляв, щодо надання останнім матеріальної допомоги їй невідомо. Також вказала, що сторони мають непорозуміння з приводу місця мешкання дитини та її виховання. На засіданні комісії, відповідач повідомляв орган опіки, що має іншу родину, з якою через воєнний стан виїхав за кордон та пропонував перед виїздом позивачу та матері дитини виїхати разом з ним. Також позивач повідомляв орган опіки про перешкоди, які йому чинить позивач у спілкуванні з дитиною. Позивач вперше звернулась до служби у справах дітей та надала пояснення з приводу невиконання відповідачем батьківських обов`язків у червні 2022 року. Підставами для винесення висновку органу опіки було те, що відповідач матеріально не забезпечував дитину та покинув її під час воєнного стану.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є психологом громадської організації та була залучена до надання психологічної допомоги малолітній дитині ОСОБА_5 , за зверненням її бабусі ОСОБА_1 у травні 2022 року. 27.05.2022 вона познайомилась з родиною ОСОБА_1 . При спілкування з дитиною, остання згадувала рідних родини, але жодного разу не згадувала про батька, фактично батька не знає. Дитина перебувала у тяжкому психологічному стані. За період з травня 2022 року по вересень 2022 року вона не бачила, щоб батько дитини - ОСОБА_3 надав дитині будь-яку допомогу. При супроводі дитини, вона організовувала зустріч дитини з ОСОБА_3 . Будь-яких перешкод до зустрічі з дитиною не було. На зустрічі з дитиною ОСОБА_3 подарунків, чи будь яку іншу допомогу не надавав, станом здоров`я дитини не цікавився, лише ставив питання щодо часу коли він зможе забрати дитину. На іншу зустріч ОСОБА_3 не з`явився та в подальшому ініціатив про зустріч з дитиною не проявляв.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_1 , з якою постійно спілкується та з якою проживала по сусідству в м. Авдіївка Донецької області. Їй відомо, що з лютого 2020 року дочка позивача - ОСОБА_6 , разом з дитиною, переїхала проживати до ОСОБА_1 . З цього часу відповідач не з`являвся у житті дитини, відвідав дитину лише на день народження у липні 2020 року, коли їй виповнився один рік, але ніяких подарунків дитині не приніс. Матеріальної допомоги у добровільному порядку на утримання дитини відповідач не надавав. Аліменти за рішенням суду, сплачував частково. 17 травня 2022 року позивач з дитиною виїхали з м. Авдіївка.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою дочки позивача та хрестила її дитину ОСОБА_5 . Після того, як дитині виповнився рік, з 2020 року відповідач допомоги не надавав, аліменти сплачував частково у примусовому порядку. Дитиною не цікавився, участі у її вихованні не приймав, зловживав спиртними напоями. 17 травня 2022 року позивач з дитиною виїхала з м. Авдіївка, після чого, зі слів позивача, їй відомо, що відповідач не спілкувався з дитиною, не цікавився її долею, на зв`язок не виходив, хоча мав таку можливість.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона була роботодавцем ОСОБА_6 , яка працювала у неї перукарем в м. Авдіївка Донецької області. Зі слів ОСОБА_6 та інших осіб - мешканців м. Авдіївка, їй було відомо, що відносини між відповідачем та ОСОБА_6 під час перебування їх у шлюбі були напружені, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, ставив сім`ю у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим, ОСОБА_6 часто скаржилася на нестачу грошей. Відповідач дитину не утримував, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, через що, ОСОБА_6 звернулась до суду та стягнула з відповідача аліменти. Відповідач інтересу до дитини не проявляв, з дитиною, після припинення шлюбу, не бачився. Особисто відповідача вона бачила декілька разів, коли він приходив до ОСОБА_6 на роботу.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у судовому засіданні надали аналогічні пояснення, вказавши, що вони є друзями ОСОБА_6 , та їм зі слів ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 та інших осіб, було відомо, що сімейні відносини між відповідачем та ОСОБА_6 були складними, відповідач не приймав участі у вихованні та утриманні своєї дитини, дитиною не цікавився, аліменти добровільно не сплачував, зловживав спиртними напоями, ставив свою сім`ю у скрутне матеріальне становище, вихованням та утриманням дитини займалася ОСОБА_6 та позивач, з якими дитина мешкала, після припинення шлюбних відносин відповідача з ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що він працював разом з ОСОБА_3 у ТОВ «Метінвест-Промсервіс» з 2021 року до припинення трудових відносин у лютому 2022 року через військові дії. Знає ОСОБА_3 , як доброго працівника, який характеризується з позитивної сторони, а характеристика з місця роботи ОСОБА_3 не відповідає дійсності. Зі слів, ОСОБА_3 йому відомо, що останній намагався спілкуватись зі своєю дитиною ОСОБА_5 , але йому чинили перешкоди у цьому. Також йому відомо, що ОСОБА_3 восени 2022 року приїжджав в Україну у м. Дніпро, де перебував приблизно 20 днів та намагався зустрітися з дочкою ОСОБА_5 , відвідував засідання органу опіки у м. Павлоград Дніпропетровської області.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 . Зі слів, ОСОБА_6 , з якою він періодично зустрічався у місті Авдіївка Донецької області йому відомо, що між нею та відповідачем були складні шлюбні відносини, виникали сварки та скандали, оскільки останній зловживав спиртними напоями, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймав. Також він особисто допомагав ОСОБА_6 , переїхати з речами до ОСОБА_1 , через скандали з ОСОБА_3 . Неодноразово бачив ОСОБА_6 з дитиною у місті, яка скаржилася йому на поведінку відповідача, при цьому ОСОБА_3 разом з ними не було. Особисто зустрічався з ОСОБА_3 два рази, але неодноразово бачив його у місті Авдіївка у стані алкогольного сп`яніння.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження від 09.07.2019, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.12.2018 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 25.05.2022, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 15 грудня 2018 року, який рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2021, яке набрало законної сили 25.05.2021 було розірвано.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно є бабою малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.10.1969, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 1 від 01.09.2010, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 14.05.1993, свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 від 18.05.1993, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 19.10.1992, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.12.2018.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 01.06.2022, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Авдіївка Донецької області.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, згідно судового наказу Селидівського міського суду Донецької області від 10.09.2020 № 242/3738/20, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 08.09.2020, і до повноліття дитини.

Згідно листа Авдіївського МВДВС у Покровському районі Донецької області від 26.02.2021 № 17-23-23-727, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі судового наказу № 242/3738/20 від 10.09.2020, де заборгованість відповідача по аліментам станом на 23.02.2021 становила 22499,07 грн.

З листа Авдіївського ВДВС у Покровському районі Донецької області від 29.06.2022 № 19.23-74-1532 слідує, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_11, відкрите на підставі судового наказу Селидівського міського суду Донецької області від 10.09.2020 № 242/3738/20 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08.09.2020, і до повноліття дитини. Згідно інформації з АСВП всього боржником сплачено 39295,51 грн. Останній раз боржником сплачувались аліменти у травні 2022 року.

Згідно постанови державного виконавця Авдіївського ВДВС у Покровському районі Донецької області від 03.10.2022, виконавче провадження № НОМЕР_11, з примусового виконання судового наказу, виданого Селидівським міським судом Донецької області від 10.09.2020, № 242/3738/20, де стягувачем є ОСОБА_6 , а боржником ОСОБА_3 , закінчено у зв`язку зі смертю стягувача.

Згідно довідки № 07-29д/5714 від 07.10.2020, ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , також за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту ОСББ «Західнодонбаська 43» від 31.07.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 30.05.2022. Її батько ОСОБА_3 , починаючи з 30.05.2022 за вказаною адресою не проживав.

Відповідно до характеристики ОСББ «Західнодонбаська 43» від 31.07.2022, у квартирі АДРЕСА_4 , з 30.05.2022 проживають: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 За час проживання зарекомендували себе з позитивного боку, добрі, привітні, ввічливі, вміють знаходити компромісні рішення. Відносини в родині доброзичливі, довірливі. Зовні завжди охайні. Спиртними напоями не зловживають. ОСОБА_5 , росте в атмосфері дружелюбності, турботи, розуміння, підтримки, уваги та любові. Забезпечена всім необхідним для життя та розвитку, практично щодня виходять на прогулянки, під час яких дитина знаходиться під обов`язковим доглядом дорослих. Скарг від сусідів не надходило.

Згідно довідки сімейного лікаря ОСОБА_20 від 04.08.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкала за адерсою: АДРЕСА_2 , перебувала під наглядом сімейного лікаря сімейної амбулаторії № 2 КП «ЦПСМД м. Авдіївка» з народження до березня 2022 року. На прийом дитина завжди приходила з мамою чи з бабусею. Батько дитини ніколи не відвідував лікарню.

Згідно довідки вихователя ДНЗ комбінованого типу № 7 «Теремок» Авдіївської ВЦА Білобородової О.В. від 31.07.2022, ОСОБА_5 , відвідувала 1 молодшу групу «Сонячко» ДНЗ № 7 «Теремок» протягом шести тижнів. До садочку дитину приводила її мати ОСОБА_6 , інколи її бабуся. За весь час перебування дитини в навчальному закладі, батька дитини не бачили, дитина про нього не згадувала, до садочку батько не приходив, життям та розвитком дитини не цікавився.

Згідно висновку громадської організації «Центр інноваційного розвитку «Персона» від 09.08.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була евакуйована з м. Авдіївка до Павлоградського району Дніпропетровської області 17 травня 2022 року, разом з бабою ОСОБА_1 та прабабою ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , після загибелі матері дитини ОСОБА_6 . До моменту евакуації дитина проживала з матір`ю, бабусею та прабабою. Батько у житті дівчинки участі не приймав. Дитина має високий рівень тривожності, страх зміни місця проживання, спогади і роздратування з приводу відсутності мами, яка загинула на очах у дитини, страх, що її бабуся загубиться, кожні 10-15 хвилин перевіряє її присутність у сусідній кімнаті, потребує постійного тактильного та зорового контакту з бабусею, з якою побудована стала прив`язаність з дня народження і по теперішній час. У дитини спостерігаються порушення сну та уваги. Питання про батька дитина ігнорує та зразу просить відвести її до бабусі та іти додому. Постійно згадує рідну домівку, просить повернутися додому. Розуміє, що будинок зруйнований, а мама загинула. Дитина пережила високий рівень психологічної та емоційної травми і потребує ретельного спостереження та допомоги з боку психолога, педіатра, а також відповідних служб з забезпечення опіки та піклування від бабусі.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_21 від 23.05.2023, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує з 05.01.2023 по теперішній час приватний учбово-репетиторський центр «Start Up» два рази на тиждень (дві години заняття з підготовки до школи). Вартість заняття 140 грн., всього дитина відвідала 31 заняття, що в загальній сумі складає 4340 грн.

Згідно висновку громадської організації «Центр інноваційного розвитку «Персона» від 29.05.2023, дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пережила високий рівень психологічної та емоційної травми і потребує ретельного спостереження та допомоги з боку психолога та педіатра, а також відповідних служб із забезпечення опіки та піклування дитини від бабусі. Найближчі три роки вважають недоцільним розлучення дитини з бабусею ОСОБА_1 .

З довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради від 03.11.2022 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на динамічному спостережені у сімейного лікаря не знаходиться - здорова.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 25.09.2021, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрували шлюб 25 вересня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_3 також є батьком та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 від 03.03.2022, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 03.03.2022, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 від 03.03.2022.

Згідно відомостей з ПФУ (довідки ОК5, ОК7), ОСОБА_3 працював та отримував дохід у: ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» за період з березня 2019 року по липень 2019 року, ТОВ «Метінвест-Промсервіс» за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року, ТОВ «Коксохімремонт» за період вересень - жовтень, грудень 2020 року, ТОВ «Метінвест-Промсервіс» за період з квітня 2021 року по лютий 2022 року.

Згідно характеристики начальника цеху Філії № 4 ТОВ «Метінвест-Промсервіс» ОСОБА_26 від 09.08.2022, ОСОБА_3 працював у філії № 4 ТОВ «Метінвест-Промсервіс» слюсарем-ремонтником з 10.10.2019 по 15.07.2020 та з 26.04.2021 по 11.02.2022. За час роботи зарекомендував себе, як безвідповідальний співробітник, якого постійно необхідно спонукати до виконання робочих завдань. За період роботи дисциплінарних стягнень не мав. Під час роботи ніколи не проявляв ініціативи та участі у культурно-спортивному дозвіллі колективу. Під час знаходження на лікарняному, неодноразово був помічений колегами у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до листа Служби у справах дітей Авдіївської ВЦА Покровського району Донецької області від 12.07.2022 № 01-45/187 про наданні інформації щодо місця перебування малолітньої дитини - ОСОБА_5 встановлено, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загибелі її матері ОСОБА_6 , не перебувала на жодному з обліків служби у справах дітей Авдіївської міської ВЦА Покровського району Донецької області. До служби у справах дітей не надходили заяви про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та останній батьківських прав не позбавлявся. Також з телефонної розмови з бабусею відомо, що після загибелі матері, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала з міста Авдіївка Донецької області разом з бабусею ОСОБА_1 до селища Богданівка Дніпропетровської області.

Як вбачається з листа Служби у справах дітей Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 08-1092/0/148-22 від 24.08.2022 щодо перевірки умов проживання дитини за зверненням ОСОБА_3 від 25.07.2022, ОСОБА_1 , разом з малолітньою ОСОБА_5 , через бойові дії евакуювались з м. Авдіївка Донецької області та надали документи, що дитина залишилась без батьківського піклування. 01.08.2022 спеціалістами Служби у справах дітей Павлоградської міської ради, обстежено умови проживання дитини, складено акт, згідно якого житлові умови - задовільні. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання, виховання та розвитку.

Згідно висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради № 1447/0/2-22 від 27.09.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків, під час війни залишив країну без своєї дитини та не надав документів, які його характеризують.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Як вбачається з ч.1-2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може, при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

В статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як роз`яснено у п. 18 вказаної постанови, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Так, позивач у позові стверджує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків з вересня 2020 року, що полягає у відсутності у нього інтересу до життя дитини, її виховання та бажання з нею зустрітися, а також в ухиленні відповідача від матеріального утримання дитини та наявності заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, вказані обставини знайшли лише часткове підтвердження під час судового розгляду. Зокрема, в судовому засіданні було встановлено, що на час пред`явлення позову, відповідач не мав заборгованості зі сплати аліментів, останній платіж по аліментам відповідач зробив у травні 2022 року, тобто фактично перед смертю матері дитини, отже твердження позивача з цього приводу є безпідставними та недоведеними у судовому засіданні.

Втім, сам лише факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів, на думку суду, не свідчить про виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків в повному обсязі.

Як встановлено в судовому засіданні та частково підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_27 , які безпосередньо мають родинні та духовні відносини до малолітньої ОСОБА_5 , дійсно з боку відповідача мало місце не в повній мірі належне виконання своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_5 , про що свідчить періодичність прояву відповідачем інтересу до дитини, її відвідування, відсутність побачень з дитиною протягом тривалого часу, її додаткового матеріального забезпечення та піклування про неї, відсутність інтересу до її долі, але це, як встановлено судом, було пов`язано, з урахуванням віку дитини, як об`єктивними, так і суб`єктивними причинами.

Так, судом встановлено, що основними причинами такої поведінки відповідача є неприязні стосунки сторін, вимушене перебування відповідача за кордоном, небажання позивача, після смерті матері дитини, надати відповідачу можливість спілкування з його дочкою.

Разом з тим, суд відзначає пасивне ставлення відповідача до участі у вихованні дитини та невжиття передбачених законом заходів до усунення перешкод у спілкуванні з нею. Втім, суд доходить висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав на даний час є передчасним з наступних підстав.

Як встановлено судом у судовому засіданні, відповідач після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 , одружився та створив нову сім`ю, з якою був вимушений, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, у березні 2022 року виїхати за межі України. В цей час, його дитина ОСОБА_5 , продовжувала мешкати за його добровільною згодою, зі своєю матір`ю та позивачем, спору з приводу місця мешкання дитини між останніми не було. На момент загибелі ОСОБА_6 , відповідач перебував за межами України вимушено, тимчасово та фактично з об`єктивних причин не мав можливості приїхати та забрати дитину, оскільки позивач у судовому засіданні підтвердила, що вона виїхала з постійного місця мешкання з дитиною, не бажала спілкуватися з відповідачем та заблокувала його номер телефону, після смерті її дочки.

Слід зауважити, що саме повномасштабна збройна агресія РФ проти України, а не бажання відповідача залишити країну з інших підстав, зокрема переїзд на постійне місце мешкання, отримання роботи, тощо, спонукали відповідача до виїзду за межі України. Тобто фактично з огляду на вказані обставини, це був вимушений крок, який здійснив відповідач з метою отримання прихистку для захисту своєї нової сім`ї, а не свідома зміна місця мешкання та розрив відносин зі своєю дитиною. Крім того, загальновідомим є той факт, що у зв`язку із повномасштабною збройною агресією РФ проти України, у Донецькій області, зокрема у прифронтовому місті Авдіївка, де мешкали сторони до початку агресії, було запроваджено евакуацію цивільного населення, що і було виконано відповідачем у справі.

Також, слід зазначити, що матір дитини - ОСОБА_6 , з тих чи інших причин, за життя не зверталась до служби у справах дітей та суду із питанням позбавлення відповідача батьківських прав. В свою чергу, позивач будучи обізнаною про перебування відповідача за кордоном, звернулась фактично одразу після евакуації з м. Авдіївка, в червні 2022 року, до служби у справах дітей з приводу того, що відповідач покинув дитину, після смерті її матері та виїхав за кордон, та 16.08.2022 звернулась до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, тобто фактично через два місяці після смерті матері дитини та лише з єдиною метою - оформлення опіки над дитиною.

Суд погоджується з твердженням сторони позивача, що основні базові потреби у вихованні, утриманні, забезпеченні належних умов життя, виховання, навчання та розвитку дочки відповідача забезпечувала за життя її матір, а на даний час забезпечує її баба - позивач у справі.

Разом з тим, суд доходить висновку, що зміни в поведінці відповідача на краще відносно виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_5 можливі, про що свідчить незгода відповідача з позовом, бажання відповідача спілкуватись, бачитись з дитиною та вирішити в подальшому питання щодо місця мешкання дитини.

Доказів, що компрометують особу відповідача, та які б підтверджували шкідливість особистого спілкування відповідача з дочкою в судовому засіданні позивачем та її представником надано не було.

Посилання позивача на відомості щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як на обставину, яка характеризує особу відповідача суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вчинене відповідачем правопорушення мало разовий характер та було вчинено у 2016 році, тобто навіть до народження його дочки.

Щодо посилання позивача на відомості, які характеризують особу відповідача за останнім місцем його роботи, суд зазначає, що надана характеристика з місця роботи відповідача не є достовірним доказом, оскільки вона є суперечливою, з одного боку характеризує відповідача, як безвідповідального працівника, а з іншого боку, як працівника, який не мав дисциплінарних стягнень. Крім того, суд враховує, пояснення свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні категорично заперечував щодо відомостей зазначених у вказаній характеристиці та особисто характеризує відповідача за місцем роботи з позитивного боку.

Таким чином, твердження позивача щодо безвідповідальної поведінки відповідача в частині відношення останнього до праці не знайшли підтвердження у судовому засіданні та є безпідставні.

Суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , та приймає їх до уваги лише частково, оскільки будь-яких конкретних обставин щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , свідки не повідомили, надавши в цілому пояснення, які в тій чи іншій мірі лише характеризують особу відповідача. Крім того, суд враховує, що вказані свідки надавали пояснення зі слів або померлої ОСОБА_6 , або позивача, або інших осіб, та їх пояснення категорично заперечувались відповідачем у судовому засіданні.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що сторони мають тривалі неприязні відносини, відповідач не знайшов спільної мови з позивачем, з якою мешкає на даний час його дитина. Втім, конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Крім того, як зазначалося, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 року народження, оскільки висновок зроблений на підставі тверджень позивача, без надання належної оцінки позиції та діям відповідача.

Так, як встановлено в судовому засіданні, відповідач пропонував своїй колишній дружині ОСОБА_6 , разом з малолітньою ОСОБА_5 та позивачем добровільно евакуюватись разом з ним з м. Авдіївка Донецької області, на що останні відмовились. Посилання у висновку на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків під час війни та покинув країну, не забравши свою дочку, як на підставу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав є безпідставними, оскільки на час вимушеного виїзду відповідача за межі України зі своєю новою сім`єю та трьома неповнолітніми дітьми, його дочка від іншого шлюбу - ОСОБА_28 проживала за згодою відповідача разом з матір`ю, та лише після її смерті залишалась проживати з бабою.

Також суд враховує, що в судовому засіданні представник органу опіки та піклування підтвердила, що висновок органу опіки був складений фактично лише на підставі тих документів, які були надані позивачем, документи щодо відповідача витребувані не були, а його доводи про перешкоди у спілкуванні з дитиною залишились поза увагою представників комісії. Отже висновок зроблено однобічно та поверхнево, що свідчить про його необґрунтованість.

В свою чергу, доводи відповідача щодо розшуку своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , після смерті її матері та евакуації з міста Авдіївка Донецької області є слушними, оскільки вказані обставини підтверджуються листом Служби у справах дітей Авдіївської ВЦА Покровського району Донецької області від 12.07.2022 № 01-45/187 та листом Служби у справах дітей Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 08-1092/0/148-22 від 24.08.2022, згідно яких відповідач звертався особисто та через свого представника до відповідних служб щодо надання інформації про місце перебування його малолітньої дитини ОСОБА_5 та перевірки умов її проживання, що також свідчить про небайдужість відповідача відносно долі його дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що той факт, що на час розгляду справи малолітня ОСОБА_5 проживає окремо від батька, знаходиться на повному матеріальному забезпечені позивача, яка турбується про відповідний духовний та інтелектуальний розвиток дитини, з урахуванням встановлених і наведених вище фактичних обставин справи не є безумовною підставою для застосування таких наслідків як позбавлення відповідача батьківських прав.

Фактичні обставини справи, зокрема відсутність участі відповідача у вихованні дитини, свідчать про його низький батьківський потенціал, однак це, враховуючи вік дитини та життєву ситуацію в якій опинилися сторони, та бажання відповідача її змінити на краще, не може виправдовувати позбавленням його батьківських прав, оскільки таку ситуацію можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів.

Суд враховує, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Отже, оцінюючи надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні його дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

З урахуванням того, що позивач звільнена від оплати судових витрат, суд вважає за необхідне, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору, у розмірі 992,40 грн., компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 151, 157, 164-166 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про необхідність зміни ставлення до виховання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: приймати участь у її вихованні, розвитку, утриманні, медичному догляді та спілкуванні.

Покласти на Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 гривень, 40 копійок компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2023 року.

Суддя Авдіївського міського

суду Донецької області С.Г. Пронін