ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1166/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/336/19 Категорія: 307020000 Літвінова Г.М
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.,

за участю секретаря Пойнер В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Корсунь-Шевченківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поданої позовної заяви зазначив, що після смерті його батька, ОСОБА_4 , відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку. Померлий залишив заповіт від 07.06.2013, яким усе своє майно заповів позивачу, як своєму сину. Через те, що правовстановлюючий документ втрачений позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку кадастровий № 71225886:01:011:0007, площею 2,9884 га, розташовану в с. Сотники, Черкаського (раніше Корсунь-Шевченківського) району, Черкаської області, яка належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але спадкових прав не оформив.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2023 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку виключно з підстави відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Оригінал правовстановлюючого документа втрачено, про що у ЗМІ розміщено відповідне оголошення.

Отже, позивачем доведено, що він відповідно до приписів чинного законодавства вступив у спадщину після смерті ОСОБА_2 , який у свою чергу прийняв спадщину після смерті дружини, але не оформив своїх спадкових прав на земельну ділянку площею 2,9884 га, яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 178806 від 02.04.2007 належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Через відсутність правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку визнання за позивачем права власності на спадкове майно можливе лише у судовому порядку.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та зазначила, що судове рішення є незаконним, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просила рішення суду скасувати частково і змінити рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона з 2005 року постійно проживала разом з батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Вказує, що після смерті матері вона не подавала заяву про прийняття спадщини, оскільки постійно проживала разом з батьками, а тому вважала, що є спадкоємцем першої черги за законом як дочка померлої. Після смерті матері ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки протягом всього часу доглядала за належним померлій будинком, вела домашнє господарство. Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) утримував та зберігав у себе батько, оскільки мав намір разом з нею отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак протягом встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як фактично вступила в неї.

Вважає, що оскільки вона фактично вступила у спадщину після смерті матері, то має право на частку в спадщині, а саме на частину земельної ділянки площею 2,9884 га (кадастровий номер 71225886:01:011:0007), яка знаходиться в межах Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаського району Черкаської області і яка належала її матері, ОСОБА_5 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ№178806, виданого 02 квітня 2007 року Корсунь-Шевченківською районною державною адміністрацією.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Перебийніс С.В. вказує, що з моменту смерті матері ОСОБА_5 , яка померла у 2009 році пройшло більше 13 років і ОСОБА_1 не вчинила жодних дій, щоб оформити (підтвердити) своє право частину спірної земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 27.07.2018 (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до інформації відділу у Корсунь-Шевченківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 29.11.2018 № 0-23-0.280-558/106-18 за ОСОБА_5 на підставі державного акта серія ЯБ № 178806 від 02.04.2007 було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим № 71225886:01:011:0007, площею 2,9884 га, розташовану в адміністративних межах Сотницької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Розпорядженням районної державної адміністрації від 20.09.2004 № 295 по Сотницькій сільській раді затверджено розмір земельної частки (паю) 2,64 умовних кадастрових гектарів та вартість 10056,34 грн. Проіндексована вартість даної земельної ділянки станом на 01.01.2018 становила 84699,31 грн. (т. 1 а.с. 14, 15).

Село Сотники внаслідок реформи децентралізації в Україні увійшло до складу Моринської об`єднаної територіальної громади, яка існувала на день подачі позову по справі. Однак у подальшому Моринська сільська рада в зв`язку з реорганізацію припинила своє існування як юридична особа. Правонаступником її майна, прав та обов`язків є Корсунь-Шевченківська міська рада Черкаського району Черкаської області (відповідач по справі).

ОСОБА_5 на день смерті була постійно зареєстрована за адресою: с. Сотники, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сотники, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06.09.2017 (т. 1 а.с. 9).

Померлий залишив заповіт від 07.06.2013, посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П., яким усе своє майно заповів своєму сину ОСОБА_2 (а.с. 7). Указаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 54582610 (а.с. 8). За змістом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 20.07.2016 № 44514354 на час смерті ОСОБА_4 вище вказаний заповіт був чинним (т. 1 а.с. 54).

Після смерті ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофанової Л.П. заведена спадкова справа №85/2016 від 20.07.2016 (т. 1 а.с. 52, 53). Заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 51, 62, 66). Указане також підтверджується листом приватного нотаріуса Митрофанової Л.П. від 22.02.2019 № 68/02-31 (т. 1 а.с. 12).

ОСОБА_1 з завою про прийняття спадщини після смерті батька звернулася 20.07.2016.

ОСОБА_3 з завою про прийняття спадщини після смерті батька звернулася 20.07.2016.

ОСОБА_2 з завою про прийняття спадщини після смерті батька звернувся 11.04.2018.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 06.09.2017 позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 71).

Відповідач ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_4 від 12.05.1965 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 17.08.1985 (т. 1 а.с. 60, 61).

Відповідно до змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 28.03.1967 та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 09.08.1986 ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 65).

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13.07.2021 по справі № 699/969/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофанової Любові Пантелеймонівни про визнання заповіту недійсним. Указане рішення суду набрало законної сили 16.12.2021, оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 16.12.2021 залишено без змін (т. 1 а.с. 113-125).

Позивач звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку до нотаріуса.

У постанові приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофанової М.П. від 22.02.2019 зазначено, що позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,9884 га, яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 178806 від 02.04.2007 належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав на вказану земельну ділянку, але видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку нотаріус не може, оскільки втрачено державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (т. 1 а.с. 11).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач вже отримав свідоцтво про право на спадщину за цим саме заповітом щодо іншої земельної ділянки, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 , про що співвідповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відомо.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за змістом вказаної норми права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-244цс14 від 18 лютого 2015 року.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даній справі установлено, що оригінал правовстановлюючого документа втрачено, про що у ЗМІ розміщено відповідне оголошення (т. 1 а.с. 16).

Отже, суд дійшов правильного висновку, що через відсутність правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку визнання за позивачем права власності на спадкове майно можливе лише у судовому порядку.

Однак, колегія суддів доходить висновку про визнання права власності за позивачем лише на частину спірної земельної ділянки, з огляду на наступні обставини.

З довідки Моринської сільської ради від 20.12.2018 № 191 вбачається, що крім ОСОБА_5 у будинку були зареєстровані та проживали її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до довідки Моринської сільської ради від 15.04.2019 року №108 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації в АДРЕСА_1 в домоволодінні ОСОБА_5 та вели спільне особисте селянське господарство (т. 1 а.с. 33).

У довідці Моринської сільської ради від 15.04.2019 року №109 зазначено, що на день смерті ОСОБА_5 крім неї в будинку були зареєстрований та проживав чоловік ОСОБА_4 , зареєстрований, але не проживав син ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 34).

Відповідно до довідки Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 21.02.2018 № 65 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім нього в будинку зареєстрований але не проживав його син ОСОБА_2 . На день смерті ОСОБА_4 з ним проживала його дочка ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 57).

Відповідно до змісту довідки Сотницької сільської ради від 06.11.2017 № 227 ОСОБА_4 був постійно зареєстрованим та проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Крім нього в будинку на день смерті та по дату видачі довідки був зареєстрований ОСОБА_2 (позивач) (т. 1 а.с. 56).

Слід констатувати, що зазначені вище довідки відмінні за змістом, але видані за підписом однієї посадової особи - в.о. старости Моринської сільської ради ОСОБА_6 .

У зв`язку з наявними розбіжностями в довідках та для з`ясування осіб, які проживали з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на час їх смерті, судом першої інстанції допитано в якості свідка ОСОБА_6 .

Заслухавши звукозапис судового засідання, яке відбулося 03.09.2019 року (т. 1 а.с. 87), та в якому ОСОБА_6 надав під присягою покази, колегія суддів встановила, що останній повідомив суду, що насправді на час смерті ОСОБА_5 з нею проживали її чоловік ОСОБА_4 та донька ОСОБА_1 . Остання здійснювала до дня смерті догляд за матір`ю, а в подальшому і батьком.

Дані обставини підтверджує у своїх поясненнях також відповідач ОСОБА_3 , яка є сестрою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, на підставі викладеного, судом першої інстанції вірно встановлено, що батько позивача та співвідповідачів ОСОБА_4 , постійно проживаючи разом зі своєю дружиною до дня її смерті, на час відкриття спадщини прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , проте за життя не оформив своїх спадкових прав.

Однак, судом першої інстанції помилково не враховано, що відповідач ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_5 постійно проживала разом з нею, а тому вважається такою, що також прийняла спадщину на спірну земельну ділянку.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Оскільки разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини постійно проживали її чоловік ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_1 , то, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 як спадкоємці першої черги по 1/2 частині спірної земельної ділянки кожний.

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належну йому частину спірної земельної ділянки, його спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 (син спадкодавця), який подав відповідну заяву про прийняття спадщини. При таких обставинах ОСОБА_2 набув у власність в порядку спадкування після ОСОБА_4 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що на час смерті ОСОБА_4 йому фактично належала 1/2 частина спірної земельної ділянки, а тому ОСОБА_2 має право на 1/2 частину спірної земельної ділянки, яку він успадкував після смерті свого батька за заповітом.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем (батьком) не зверталася, не має правового значення, оскільки земельну ділянку, яка належала на праві власності ОСОБА_5 , вона успадкувала, оскільки постійно проживала разом з матір`ю на час її смерті.

Частиною 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, за результатами розгляду справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами представника позивача щодо неточності та незрозумілості вимог прохальної частини апеляційної скарги. Сам зміст апеляційної скарги говорить про те, що апелянт претендує на частину спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позовної заяви ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 846,99 грн., у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог йому підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів судовий збір у розмірі 423,50 грн., тобто по 141,16 грн. з кожного відповідача.

У свою чергу, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги витрати, які понесла ОСОБА_1 пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 1270,50 грн. підлягають стягненню на її користь з позивача у розмірі 635,24 грн.

Колегія суддів вважає за можливе застосувати зустрічне зарахування у порядку частини 10 статті 141 ЦПК України та стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 494,08 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Корсунь-Шевченківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину земельної ділянки площею 2,9884 га, кадастровий номер 71225886:01:011:0007, розташовану в адміністративних межах Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаського району Черкаської області, яка на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 02.04.2007 серії ЯБ № 178806 належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 141,16 грн.

Стягнути з Корсунь-Шевченківської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 141,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 494,08 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2023 року.

Судді: