Справа 524/6529/22
Провадження № 2/524/547/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, ухвалив таке рішення.

ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 ними було набуто у власність 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 65,5, житловою площею (кв.м): 36,5 та автомобіль Renault Kengoо.

Після розірвання шлюбу між ними не було досягнуто домовленості щодо користування спільною власністю. Крім того, відповідач відчужила транспортний засіб на користь третьої особи, а тому він має право на отримання компенсації вартості частини. Станом на дату подання позову ринкова вартість автомобіля становить 188697,27 грн, а отже відповідач має сплатити на його користь 94348,63 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Просив врахувати, що позовна давність виникає з моменту порушення прав, а не з моменту розірвання шлюбу.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві відповідач вказала, що проти задоволення позову вона заперечує. Вказала, що транспортний засіб було продано за 40000 грн за згодою позивача, на підставі його довіреності. Під час купівлі будинку позивач відмовився від своєї частини на користь доньки.

Вважала, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки йому достеменно було відомо про наявність судового рішення від 22.11.2017 про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В період з 17.09.1999 по 03.01.2018 сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією заочного рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 22.11.2017 по справі 524/5797/17.

15.09.2001 між ОСОБА_5 , діючим від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 і ОСОБА_7 купили в рівних частках кожному 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

05.06.2018 між ОСОБА_4 в особі продавця ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу 5342/2018/969945 транспортного засобу Renault Kengoо 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . За домовленістю сторін вартість транспортного засобу склала 40000 грн.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 ч.1 ст.57, ст.60 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23, 25, 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК 2947-14 щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК 435-15, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

ОЦІНКА СУДУ

Конструкція статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Щодо доводів відповідача щодо розміру компенсації частини транспортного засобу.

Так, заперечуючи проти позову в цій частині відповідач посилалась на те, що транспортний засіб було продано за 40000 грн.

Разом із тим, вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Суд приймає до уваги те, що відповідач не надала суду доказів, які б спростовували ринкову вартість транспортного засобу.

З огляду на те, що сторонами не заперечувалось те, що після продажу транспортного засобу відповідач не компенсувала позивачу вартість частини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Крім того, в судовому засіданні сторонами не заперечувався факт набуття відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем 29/100 частин житлового будинку. Дана обставина підтверджується наявними в справі доказами. Доказів, які б підтверджували те, що частина будинку є особистою приватною власністю відповідача суду надано не було, а тому вказане майно також підлягає поділу.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем позовної давності.

Так, за клопотанням відповідача суд допитав свідків, які підтвердили те, що про розірвання шлюбу позивачу було достеменно відомо в 2017 році.

В свою чергу представник позивача просив врахувати, що позивач, виїхавши до держави Ізраїль у 2016 році, повернувся на територію України лише у вересні 2022 року і саме з цього часу між сторонами виник майновий спір.

Оцінюючи доводи сторін та надані докази щодо пропуску позивачем позовної давності, суд враховує такі обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, за змістом ч. 2 ст. 72 СК України позовна давність обраховується не від часу розірвання шлюбу, а пов`язується саме із можливістю особи, яка звертається до суду із вимогами про поділ майна подружжя, дізнатись про порушення його прав.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що позивачу було відомо про розірвання шлюбу в 2017 році і саме з цього часу розпочинається відлік строку позовної давності.

На думку суду, обґрунтованими є доводи представника позивача про те, що спір між сторонами виник з моменту повернення позивача до України, а тому позовна давність в даному випадку пропущена не була.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.60 СК України та приймаючи до уваги рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності(ст.70 СК України), суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині необхідності визнання за ним права власності на 29/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 65,5, житловою площею (кв.м): 36,5..

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1140,68 грн, що становить 1% від ціни позову та 2400,00 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Також, оскільки позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, йому має бути повернуто 844,11 грн.

Керуючись ст. 81, 142, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 29/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 65,5, житловою площею (кв.м): 36,5.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 29/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 65,5, житловою площею (кв.м): 36,5.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості частини автомобіля в розмірі 94348,63 грн

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 3540,69 грн.

Повернути ОСОБА_4 надлишково сплачений судовий збір в розмірі 844,11 грн, який внесено на підставі квитанції №10-14408762/С від 10.11.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.04.2023

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ