справа № 367/4945/21
головуючий у суді І інстанції Унятицький Д.Є.
провадження № 22-ц/824/3521/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», третя особа - в.о. генерального директора Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» Артимюк Олександр Олександрович, про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області з указаним позовом у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 1-2 т. 2), просив суд:

визнати його звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників незаконним;

скасувати наказ ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами від 09 червня 2021 року № 350 о/с «Про припинення трудового договору (контракту)» та поновити його на посаді провідного інженера з комплектації устаткування та матеріалів ДСП «ЦППРВ»;

стягнути з ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, з розрахунку 113 грн 34 коп. середньогодинної заробітної плати;

стягнути з ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 91 250 грн та судовий збір.

Позов обґрунтовано тим, що наказом від 09 червня 2021 року №350-о/с «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача звільнено з посади провідного інженера відділу матеріально-технічного постачання ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки 01 квітня 2021 року його (позивача) посада була скорочена, а попередження про наступне звільнення він отримав лише 08 квітня 2021 року. Такий розрив у часі був зроблений для того щоб у керівництва підприємства була можливість зайняти всі вакантні посади, які б відповідали його фаховим можливостям і на які він міг претендувати. При цьому були порушені законні вимоги щодо його переважного права залишитися на роботі, гарантовані статтею 42 КЗпП України.

17 травня 2021 року позивач подав до відділу кадрів заяву про переведення його на посаду провідного інженера з якості служби ліцензування та відповідно до наданого йому 08 квітня 2021 року переліку вакантних посад. Перебуваючи у відпустці позивач отримав відповідь, що на цю посаду був переведений інший працівник, який під скорочення не попадав.

24 травня 2021 року позивач повторно написав та відправив поштою заяву про переведення його на посаду провідного інженера з ліцензійної роботи служби ліцензування та якості, відповідно до наданого йому 08 квітня 2021 року переліку вакантних посад. Однак листом-відповіддю від 03 червня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено, що цю посаду виключено із штатного розпису підприємства. Тому стало зрозуміло, що на яку б посаду він не претендував його не буде переведено, так як Артимюк О.О. через особисті неприязні мотиви зводить з ним рахунки. Такі стосунки склалися між ними з 2018 року, з моменту появи Артимюка О.О. в зоні відчуження.

08 червня 2021 року о 16 годині ОСОБА_1 надали пропозиції щодо переведення на іншу роботу. О 17 годині він написав та подав начальнику відділу кадрів заяву на переведення його на посаду провідного інженера з організації та ремонту ремонтно-механічної дільниці підприємства, а наступного дня отримав черговий лист, у якому йому повідомили, що на указану посаду переведений інший працівник. Також разом із листом позивачу був наданий наказ про звільнення.

При звільненні відповідач та третя особа Артимюк О.О. грубо порушили трудові права ОСОБА_1 , тому 19 та 25 травня 2021 року він надсилав відповідачу запити на інформацію, яка стосувалася та була пов`язана з його попередженням про звільнення, однак отримав відповідь, що в наданні такої інформації йому відмовлено.

Невиконання відповідачем обов`язків роботодавця, яке триває з липня 2018 року спричинило позивачу значні душевні хвилювання та страждання.

Такі події негативно вплинули на стан його здоров`я, самопочуття, зміну способу життя, оскільки з`явилась необхідність адаптуватися до нових незвичних, дискомфортних умов, до забезпечення родини і самого існування в цілому.

Неодноразові походи до відділу кадрів та навмисне затягування процесу врегулювання його працевлаштування і, як наслідок звільнення з роботи. Тому вважав, що з відповідача необхідно стягнути компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі, який відповідає місячному окладу третьої особи, як виконуючого обов`язки генерального директора ДСП «ЦППРВ», та становить 91 250 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» від 09 червня 2021 року № 350 о/с «Про припинення трудового договору (контракту)» визнавши звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновити його на посаді провідного інженера з комплектації устаткування та матеріалів.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 278 340 грн 37 коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» в дохід бюджету судовий збір у сумі 3 975 грн 80 коп.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач неодноразово погоджувався на переведення його на інші посади, однак відповідач відмовляв йому в цьому, фактично незаконно позбавляючи його права на таке переведення. Тому, за вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивача є незаконним, а наказ про звільнення підлягає скасуванню.

Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 278 340 грн 37 коп. та стягнута з відповідача на користь позивача з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Доказів того, що позивачу заподіяна моральна шкода саме у розмірі 91 250 грн не надано, тому суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне спеціалізоване підприємство «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» подало апеляційну скаргу у якій просить: скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звільнення позивача з роботи за скороченням штату працівників відбувалося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства;

Наказ відповідача від 09 червня 2021 року № 350 о/с про звільнення позивача є законним та обґрунтованим.

Відповідач вважає завищеним визначений судом розмір моральної шкоди (за умови умові незаконного звільнення позивача).?

На думку відповідача, судом неправильно визначено розмір судового збору - 3 975 грн 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача у дохід бюджету.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що звільнення позивача було незаконним і керівництво підприємства жодним чином не намагалося дотримуватись вимог трудового законодавства України та інших законів, що забезпечували його соціальні гарантії та права.

Також позивач посилається на те, що апеляційна скарга підписана не уповноваженою особою, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 призначення виконуючого обов`язки керівника стратегічного для безпеки та економіки країни підприємства (ДСП «ЦППРВ» таке з листопада 2019 року) можливе тільки після погодження кандидатури на зайняття вакантної посади (розпорядженням) КМУ, також термін перебування на посаді виконуючого обов`язки не може перевищувати трьох місяців. Апеляційну скаргу підписав в.о. генерального директора ДСП «ЦППРВ» Калачик В.М., зайнята ним посади не погоджена з КМУ (відсутнє розпорядження про погодження) та займає посаду не три, як це передбачено постановою, а вже одинадцять місяців.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла висновку про таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював на посаді провідного інженера відділу матеріально-технічного постачання Державного спеціалізованого підприємства з поводження з радіоактивними відходами, що підтверджується копією трудової книжки (т. 1 а.с.45-53).

08 квітня 2021 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення з посади провідного інженера відділу матеріально-технічного постачання Державного спеціалізованого підприємства з поводження з радіоактивними відходами на підставі наказу указаного підприємства від 29 березня 2021 року № 136 «Щодо введення в дію організаційно-штатної структури організаційної структури та штатної чисельності і штатного розпису підприємства», відповідно до якого посада ОСОБА_1 підлягає скороченню з 01 квітня 2021 року.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП адміністрація підприємства запропонувала позивачу вакантні посади (іншу роботу), перелік яких зазначений у цьому попередженні (т. 1 а.с.14-16).

17 квітня 2021 року позивач подав заяву про переведення його на запропоновану іншу посаду, а саме: провідного інженера з якості служби ліцензування та якості (т.1 а.с.18).

Листом від 19 травня 2021 року № 1-02.0/03/1003/21 відповідач повідомив позивача, що переведення його на вказану у заяві посаду неможливе, оскільки 19 квітня 2021 року на цю посаду призначений інший працівник (т. 1 а.с.19).

Також позивачем подано заяву від 24 травня 2021 року щодо переведення його на вакантну посаду, однак листом від 03 червня 2021 року йому повідомлено про неможливість переведення на вакантну посаду провідного інженера з ліцензійної роботи служби ліцензування та якості, оскільки 14 травня 2021 року цю посаду виключено із штатного розпису підприємства (т. 1 а.с.20, 165).

08 червня 2021 року позивачу вручена пропозиція щодо переведення його на іншу роботу і надано перелік вакантних посад (т.1 а.с.21-22).

Того ж дня позивач подав заяву про переведення його на вакантну посаду провідного інженера з організації та ремонту цеху ремонту обладнання, відповідно до пропозиції, що підтверджується копією заяви від 08 червня 2021 року (т.1 а.с.23).

Листом від 08 червня 2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 , що на запропоновану позивачу вакантну посаду, на яку претендував позивач, 08 червня 2021 року переведений інший працівник (т. 1 а.с. 24).

Наказом №350 о/с про припинення трудового договору (контракту) від 09 червня 2021 року позивач звільнений з посади провідного інженера з комплектації устаткування й матеріалів відділу матеріально-технічного постачання, на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників (т. 1 а.с. 12).

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Звільнення працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників може здійснюватися лише з обов`язковим дотриманням гарантій, передбачених вимогами КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1, 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до положень статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

З матеріалів справи вбачається, що після отримання повідомлення про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням посади позивач тричі звертався до відповідача із заявами, у яких погоджувався на переведення на посади, які входили до переліку вакантних посад запропонованих йому у переліку, що зазначені у вказаному попередженні про звільнення та були йому запропоновані, однак відповідач відмовив йому у переведенні та повідомив у відповідь на ці заяви про те, що на ці посади вже переведено іншого працівника та вакантну посаду виключено із штатного розпису підприємства.

Після цього оспорюваним наказом від 09 червня 2021 року позивача звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на переведення на іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, однак відповідач, запропонувавши позивачу усі наявні вакансії та роботи, які відповідають його кваліфікації, не забезпечив йому можливість переведення на вакантну посаду із запропонованого переліку.

При цьому, відповідач, на якого покладений тягар доведення наявності законності підстави для звільнення, будь-яких доказів на спростування доводів та доказів позивача щодо безпідставності відмови у переведенні на іншу посаду та незаконності його звільнення не надав.

Встановивши, що відповідач не дотримався вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки ним неодноразово відмовлено позивачу у переведенні на іншу вакантну посаду, яка входить до переліку посад запропонованих відповідачем позивачу, чим фактично незаконно позбавив позивача можливості переведенні, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про скасування наказу від 09 червня 2021 року № 350 о/с про припинення трудового договору та поновлення його на посаді провідного інженера з комплектації устаткування та матеріалів.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки, вимога позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, вона також правомірно задоволена судом першої інстанції у розмірі, який правильно встановлений судом першої інстанції та відповідачем не оспорювався.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська