Справа № 638/4508/23
Провадження № 2-о/638/132/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої - судді Штих Т.В.,

за участю секретаря - Зайченко Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 з 07 грудня 2021 року по 03 грудня 2022 року.

Заява обґрунтована тим, що заявниця перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1985 року. Заявниця є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності. Розмір доходів заявниці є незначним та не задовольняє її потреб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Заявниця звернулась до ГУПФУ про можливість оформлення пенсії по втраті годувальника. Відповідно до листа ГУПФУ відмовило у встановленні вказаного виду пенсії, так як не було надано довідки про спільне проживання. Заявниця звернулась до суду та просить встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 з 07 грудня 2021 року по 03 грудня 2022 року.

Відповідно до ухвали від 22 травня 2023 року провадження у справі відкрито.

19 червня 2023 року представник заявниці звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його та заявниці участі та присутності.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не обґрунтовані, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.2 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Щодо інших аргументів або міркувань заявника, то вони не дають підстав для висновку про обґрунтованість заяви.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Заявницею подані заява та додатки електронним судом.

Надані документи в копіях, деякі взагалі не можливо прочитати. Оригінали документів суду не надані.

Відповідно до даних копії паспорту громадянки України ОСОБА_1 місце її мешкання АДРЕСА_1 .

Натомість суду не надано інформація місця мешкання померлого ОСОБА_2 .

До матеріалів справи не долучено даних про те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням від 07 лютого 2023 року ГУПФУ відмовили у призначення пенсії по втраті годувальника саме з причин відсутності даних про спільне проживання померлого та заявниці.

З наданих документів не вбачається різниця або однаковість місця мешкання заявниці та померлого.

Суд самостійно не взмозі встановити чи спростувати вказані дані.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що факт, який просить встановити заявник, не є юридичним в даному конкретному контексті, а чинним законодавством передбачений інший порядок вирішення вказаних вимог, а саме в позовному провадженні.

Заявницею не надано жодного доказу на підтвердження вимог заяви.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 315, 354 ЦПК України суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст документу виготовлено 22 червня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ