Провадження №2/337/923/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ), третя особа: Орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району (місцезнаходження: м.Запоріжжя, бул. Будівельників, буд.19),про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року до суду надійшов вказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який він мотивує тим, що з відповідачкою вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2006 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після припинення шлюбних відносин залишились проживати з матір`ю та наразі перебувають за межами України. Шлюбні відносини з відповідачкою припинені через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Спільно подружжя не проживає, спільне господарство не ведуть. Вважає, що їх шлюб має формальний характер. Просить шлюб розірвати. Також зазначає, що дружина планує залишитись за кордоном на постійне місце проживанням, а донька ОСОБА_5 висловила бажання проживати разом з ним, хоче повернутися до України та вступити в подальшому до вищого навчального закладу. Він має можливість виховувати та утримувати доньку, оскільки має роботу, самостійний дохід та постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, добре відноситься до доньки. Вважає, що за таких умов доньці буде краще разом з ним, тому просить визначити місце проживання доньки разом з ним.

Ухвалою суду від 04.05.2023р. у справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім того, до участі у справі в якості третьої особи залучено Орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району.

31.05.2023р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник позивача ОСОБА_6 просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка приймала участь в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов ОСОБА_1 визнала повністю та пояснила, що наразі вона з дітьми перебуває за межами України у Республіці Словенія. Фактично шлюбні відносини з чоловіком припинені, на даний час неповнолітні діти проживають з нею, але донька бажає проживати з батьком, про що сама їй повідомила. Тому вона не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.

Представник третьої особи - Органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Рябчук А.О. в підготовчому судовому засіданні при прийнятті рішення поклалась на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв`язку з визнанням позову відповідачкою ОСОБА_2 суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України .

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У відповідності до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб засновується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примусовість жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано 22.09.2006 року у Хортицькому відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,Україна, актовий запис № 575.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після припинення шлюбних відносин залишились проживати з матір`ю та наразі перебувають за межами України.

Судом також встановлено, що на даний час шлюбні відносини сторін фактично припинені, на теперішній час вони сумісно не проживають та спільного господарства не ведуть. Сім`я сторін розпалась остаточно, шлюб сторін існує формально.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та обставини, які свідчать про припинення сімейних відносин, небажання сторін на примирення та збереження сім`ї, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати.

Після розірвання шлюбу, у відповідності зі ст. 113 СК України, залишити позивачці прізвище « ОСОБА_7 ».

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.2, ч.8, ч.9 та ч.10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст.157 СК України, визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини,яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Зі змісту висновку орану опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-23/417 від 29.05.2023р. вбачається, що спору щодо проживання неповнолітньої ОСОБА_4 між батьками фактично немає, підстав для визнання доцільним визначення місця проживання неповнолітньої дитини немає.

Суд вважає встановленим та доведеним, що на даний час сторони припинили шлюбні відносини, відповідачка з дітьми перебуває за межами України, а саме у Республіці Словенія, батько дітей ОСОБА_1 проживає у м. Запоріжжі, неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 виявила бажання жити з батьком, що підтвердила в поданій нею письмовій заяві, відповідачка не заперечує щодо проживання доньки з батьком та дає на це добровільну згоду, про що повідомила у підготовчому судовому засіданні.

Виходячи із обставин цієї справи, ставлення дитини до батьків, враховуючи, що неповнолітня ОСОБА_4 висловила бажання проживати разом з батьком позивачем ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, не заперечує обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дитини слід задовольнити, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

Керуючись ст. 7, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 157, 160, 161 СК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 22.09.2006 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 575 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити відповідачці ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_7 ».

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 червня 2023 року.

Суддя М.В.Сидорова