Номер провадження: 22-ц/813/2202/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Домусчі Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним договір дарування кв. АДРЕСА_1 , укладений 29.03.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Другої Одеського нотаріальної контори м. Одеси Арабаджи К.Г., та зареєстрований в реєстрі за №3-436.

Також позивач просив визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що після набрання ним законної сили, рішення є підставою для скасування державної реєстрації.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року та постановою Верховного суду від 16.06.2020 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.5, а.с.94-103, 186-190).

Заява ОСОБА_2 від 05.11.2018 року про ухвалення додаткового рішення, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року було залишено без розгляду (т.5, а.с.110-111, 119).

11.10.2021 року від позивача ОСОБА_2 знову надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому вирішити питання про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 8000,00 грн. (т.5, а.с. 219-220).

Оскаржуваним додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8000,00 грн. (т.5, а.с. 230).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2021 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.6, а.с.1-7).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.6, а.с.35-40).

Колегія суддів враховує клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Дігуляра В.В. про розгляд справи у його відсутність (т.6,а.с. 43).

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням/заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням 22.03.2023 року в іншому суді (т. 6, а.с. 44).

Враховуючи, що відповідачкою не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві, колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви/клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Також колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (т. 6, а.с. 14), явка до суду апеляційної інстанції є необов`язковою, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 22.03.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 03.04.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позову та рішенням суду від 16.06.2020 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі (т.6, а.с. 230).

Однак, колегія суддів не в повній мірі може погодитися з висновком суду, виходячи з таких підстав.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір», чинній на час пред`явлення позовних вимог, судовий збір мав справлятися у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір» для фізичних осіб визначено розміри ставок судового збору за вимоги немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 1218,00 грн.

Таким чином, станом на 01.01.2014 року розмір судового збору за звернення до суду із однією вимогою немайнового характеру складав 243,60 грн. (1281 грн. х 0,2 = 243,60 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з двома вимогами немайнового характеру (т.1, а.с. 2-5).

Таким чином, при подачі позовної заяви ОСОБА_2 мав сплатити судовий збір у розмірі 487,20 грн. (243,60 + 243,60 = 487,20), тобто за кожну вимогу немайнового характеру.

Однак позивачем за подачу позовної заяви, і це підтверджується матеріалами справи, було сплачено лише 243,60 грн. (т.1, а.с. 1).

Крім того, позивачем 17.09.2015 року було сплачено судовий збір за подання клопотання про призначення у справі повторної амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи у розмірі 243,60 (т.2, а.с 1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.09.2017 року позивачу було надано строку для оплати судового збору у повному обсязі за подачу позовної заяви (т.3, а.с 126).

Разом з тим, на виконання ухвали суду від 25.09.2017 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8000,00 грн. (т.3, а.с. 128), тобто у більшому розмірі, аніж встановлено ухвалою суду та Законом України «Про судовий збір» у редакції, чинній на день подання позовної заяви.

Таким чином, враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж встановлено діючим законодавством на час розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 8000,00 грн. замість 730,80 грн. (243,60 х 3 = 730,80).

Колегія суддів також звертає увагу позивача ОСОБА_2 на те, що він не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору з підстав п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованого стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 8000,00 грн. прийняті до уваги та є підставою для зміни судового рішення.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що позовна вимога ОСОБА_2 про визначення порядку виконання судового рішення взагалі не є позовною вимогою, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку в суді першої інстанції вирішувалось лише питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Колегія суддів також зазначає, що необхідність доплати судового збору за другу вимогу встановлені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року (т.3, а.с. 126), яка є судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках . Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що строк виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року сплинув, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Такого висновку колегія судів дійшла, виходячи з того, що згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року набрало чинності 30.01.2020 року (т.5, а.с. 94-103).

Із заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 звернувся до суду 11.10.2021 року (т.5, а.с. 219), тобто в межах строку виконання судового рішення.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви про ухвалення додаткового рішення, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване додаткове рішення суду змінити і прийняти у справі постанову, якою заяву ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 730,80 грн.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року змінити.

В абзаці другому резолютивної частини додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року слова та цифри: «у розмірі 8000,00 (вісім тисяч гривень) замінити словами та цифрами: «у розмірі 730,80 (сімсот тридцять гривень 80 копійок»).

В решті додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено 03.04.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький