Ухвала

03 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 437/2206/12

провадження № 61-3577ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відокремлений структурний підрозділ «Перший загін воєнізованої охорони» про визнання наказу незаконним, про усунення перешкод у виконанні трудового договору, про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відокремлений структурний підрозділ «Перший загін воєнізованої охорони» (далі - ДП «Придніпровська залізниця» ВСП «Перший загін воєнізованої охорони») про визнання наказу незаконним, про усунення перешкод у виконанні трудового договору, про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Просив суд визнати наказ № 96/НОР -1 від 06 квітня 2012 року про відсторонення його від роботи та наказ № 15/дст від 12 березня 2012 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності незаконними та скасувати їх; зобов`язати відповідача усунути перешкоди в продовженні навчання та стажування, для подальшої здачі заліків та допуску до самостійної роботи при виконанні ним обов`язків стрільця СК -2 ст. Дніпропетровськ та допустити його до продовження ним навчання та стажування; стягнути з ДП «Придніпровська залізниця» на його користь середній заробіток за час відсторонення його від роботи, навчання та стажування, «вимушеного прогулу» за період з 06 квітня 2012 року по день винесення рішення суду; стягнути з відповідача на його користь 5 000 грн у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2012 року позов задоволено частково. Визнано наказ начальника ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» № 96/НОР - 1 від 06 квітня 2012 року м. Дніпропетровська про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 06 квітня 2012 року та зобов`язання пройти позачерговий обов`язковий медичний огляд незаконним та скасовано його. Визнано наказ начальника ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» Чухно М. І. № 15/дст від 12 березня 2012 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності незаконним та скасовано його. Зобов`язано ДП «Придніпровська залізниця» усунути перешкоди у продовженні ОСОБА_1 стажування та допущено його до продовження стажування. Стягнуто з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 06 квітня 2012 року по день винесення рішення суду в розмірі 8 318, 80 грн. Стягнути з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2012 року та додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2012 року скасовано в частині задоволення позову, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін

07 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року, в якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 не заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року та зазначає в касаційній скарзі про те, що копію оскаржуваного рішення апеляційного суду отримав 29 березня 2013 року.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У §§ 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Згідно з пунктом 14 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення (стаття 319 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (провадження № 61-37352сво18).

Частиною третьою статті 394 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Визначений частиною третьою статі 394 ЦПК строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за винятком вищезазначених випадків.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ОСОБА_1 , який є позивачем у цій справі, а також особою, яка подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року. В касаційній скарзі заявник зазначає, що копію рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року отримав 29 березня 2013 року, а касаційну скаргу подав 07 березня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня набрання законної сили оскарженим судовим рішенням.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша стаття 2 ЦПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу одного року з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року та скарга не містить підтверджених і обґрунтованих доводів про пропуск цього строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили або про неповідомлення його судом про розгляд справи (обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України), тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись частинами першою, третьою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відокремлений структурний підрозділ «Перший загін воєнізованої охорони» про визнання наказу незаконним, про усунення перешкод у виконанні трудового договору, про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров