Провадження № 6/522/112/23
УХВАЛА

28 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Одеського національного медичного університету про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

01.03.2023 заявник звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи заяву, заявник посилається на наступні обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 у справі № 522/23879/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено й вирішено, з-поміж іншого, наступне: визнати незаконним та скасувати наказ Одеського національного медичного університету «Про звільнення ОСОБА_1 » № 336-л від 23.06.2021; визнати незаконним та скасувати наказ Одеського національного медичного університету «Про звільнення ОСОБА_1 » № 493-л від 09.09.2021; стягнути з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 26.07.2021 по 23.11.2022 в сумі 219 989, 91 грн.

21.02.2023 на виконання рішення від 23.11.2022 Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, відповідно до якого суд вирішив стягнути з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 219 989, 91 грн., встановивши факт вимушеного прогулу ОСОБА_1 в період з 26.07.2021 по 23.11.2022.

06.06.2022 Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення у справі № 522/23430/21, яким вирішено частково задовольнити позов ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зокрема, судом було вирішено стягнути з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.09.2021 по 11.11.2021 у розмірі 82 377, 79 грн. Таким чином, рішенням суду в справі № 522/23430/21 встановлено факт вимушеного прогулу ОСОБА_1 у період з 09.09.2021 по 11.11.2021.

Відтак заявник відзначає, що в даних справах сторони одні й ті самі, а позивач ОСОБА_1 в позовах у обох справах просила визнати факт її вимушеного прогулу та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Одеського національного медичного університету.

13.03.2023 до суду надійшли заперечення стягувача на заяву про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню, обґрунтування яких полягає в тому, що в справах № 522/23879/21 та № 522/23430/21 різні підстави, предмет позову. Представництво відповідача в даних справах здійснювалось однією й тією ж особою, яка була обізнана щодо змісту позовних вимог та розрахунку сум, про стягнення яких просила позивач. Стягувач зазначає, що обставини відносно стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягали встановленню під час розгляду справи по суті, а не на стадії виконання судового рішення. Відсутність апеляційного оскарження рішення від 23.11.2022 свідчить про згоду відповідача з ним та, в тому числі, з присудженими виплатами.

Розгляд заяви про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню, стягувач просила здійснювати за її відсутності.

07.03.2023 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси прийнято заяву про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню до розгляду, який призначено на 15.03.2023.

15.03.2023 сторони в судове засідання не з`явились. Розгляд справи було відкладено на 28.03.2023.

28.03.2023 представником Одеського національного медичного університету до суду подано заяву, в якій остання просила здійснювати розгляд заяви за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.06.2022 рішенням Приморського районного суду м. Одеси в справі № 522/23430/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким вирішено стягнути з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.09.2021 по 11.11.2021 у сумі 82 377, 79 грн.

На підтвердження виконання рішення суду від 06.06.2022 у справі № 522/23430/21 заявником надано копії відповідних платіжних доручень: платіжного доручення № 1729 від 23.06.2022, платіжного доручення № 1747 від 23.06.2022, платіжного доручення № 1725 від 23.06.2022, платіжного доручення № 1727 від 23.06.2022, платіжного доручення № 2369 від 02.08.2022, платіжного доручення № 2368 від 02.08.2022, платіжного доручення № 2366 від 02.08.2022, платіжного доручення № 2367 від 02.08.2022.

Водночас обома сторонами факт виконання рішення суду від 06.06.2022 у справі № 522/23430/21 підтверджується й не заперечується.

Також судом встановлено, що 23.11.2022 рішенням Приморського районного суду м. Одеси в справі № 522/23879/21 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким:

- визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету № 336-л від 23.06.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету № 493-л від 09.09.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника художнього на 1,0 ставки Центру студентської творчості Одеського національного медичного університету;

- стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 219 989, 91 грн.

У справі № 522/23879/21 судом встановлено факт вимушеного прогулу ОСОБА_1 в період з 26.07.2021 по 23.11.2022. Стосовно виконання рішення в справі № 522/23879/21 стягувачем ОСОБА_1 відзначено, що останнє виконано лише в частині поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Дане твердження заявником не заперечується.

Дослідивши вищезазначені рішення суду, судом встановлено, що в справах, в яких вони постановлені, сторони одні й ті ж самі, позивач ОСОБА_1 в обох позовних заявах просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, дані рішення набрали законної сили, а одне з них - у справі № 522/23430/21, - виконано.

За результатами розгляду позовних заяв судом було встановлено наступні періоди вимушеного прогулу ОСОБА_1 та вирішено стягнути середній заробіток за їх час:

- у справі № 522/23430/21 з 09.09.2021 по 11.11.2021 (вимушений прогул, за весь час якого працівникові виплачується середній заробіток, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, на підставі ч. 5 ст. 235 КЗпП України);

- у справі № 522/23879/21 з 26.07.2021 по 23.11.2022 (вимушений прогул, за час якого працівникові виплачується середній заробіток, при винесенні рішення про поновлення на роботі, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Відтак, оцінюючи часові межі вимушених прогулів, встановлених судом, суд доходить висновку про те, що вони співпадають у період з 09.09.2021 по 11.11.2021. Тобто, саме в той період, за який Одеським національним медичним університетом вже було сплачено середній заробіток на підставі рішення суду від 06.06.2022 у справі № 522/23430/21.

Водночас вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. А середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19).

Суд критично оцінює твердження стягувача відносно того, що підстави та предмет позову в даних справах є різними, обставини щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягали встановленню в ході ухвалення судового рішення, а наразі боржник на стадії виконання судового рішення намагається оспорити розмір суми, який вже розрахований судом під час ухвалення судового рішення. Адже заявником не оспорюються обставини, які були встановлені рішеннями суду, а заявлено, що подвійне стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при одному звільненні призведе до неспівмірності з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату, а також до порушення права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Відповідно до принципу розумності, суд зазначає, що рішення суду, як правомірна приватно-правова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню, а поновлення порушеного права не повинно призводити до необґрунтованого збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

З огляду на зазначене, суд не може ігнорувати той факт, що рішення суду від 06.06.2022 у справі № 522/23430/21 є виконаним у повному обсязі (виплачено стягнутий середній заробіток у сумі 82 377, 79 грн.), а виконавчий лист, виданий на виконання рішення від 23.11.2022 у справі № 522/23879/21 передбачає повторне стягнення середнього заробітку у сумі 82 377,79 грн. за той же проміжок часу, що не відповідає принципу розумності та справедливості. У зв`язку з вищевикладеним, суд встанвлює, що виконавчий лист, виданий на виконання рішення від 23.11.2022 у справі № 522/23879/21 є таким, що частково не підлягає виконанню, а саме в частині стягнення суми в розмірі 82 377, 79 грн. Тобто, стягненню за даним виконавчим листом підлягає сума в наступному розмірі: 219 989, 91 грн. - 82 377, 79 грн. = 137 612, 12 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження (постанова Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню, та щодо наявності підстав для її задоволення.

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача Одеського національного медичного університету про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №522/23879/21 в частині стягнення з Одеського національного медичного університету суми у розмірі 82377,79 грн. який був виданий на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року щодо стягнення з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 219989,91 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст ухвали виготовлено 03.04.2023 року.

Суддя А.В. Науменко