Провадження № 22-ц/801/326/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 рокуСправа № 127/17873/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

за участю секретаря Литвина С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2022 року, повний текст якого складений 05.12.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Волошина С.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача, встановлення нікчемності правочину, стягнення коштів та відсотків за договорами банківських вкладів, стягнення 3-ох % річних, пені та відшкодування моральної шкоди,-

В с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживача, встановлення нікчемності правочину, стягнення коштів та відсотків за договорами банківських вкладів , стягнення 3-ох % річних, пені та відшкодування моральної шкоди та просила суд встановити нікчемність довіреності, виданої 17.10.2018 від її імені на ім`я ОСОБА_2 і посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хіоніною Н.М. за реєстровим номером 539. Стягнути з відповідача на її користь заборгованість:

-за договором № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт, 6 міс.» від 08.09.2014 вклад та відсотки в розмірі 33 616, 44 євро;

-за договором № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт, 3 міс.» від 08.09.2014 вклад та відсотки у розмірі 24783, 67 євро.

-3% річних у розмірі 190, 42 євро, що станом на 02.07.2021 еквівалентно 6 192,97 грн.

-встановлену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі 299 463,82 грн.

-моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Вказала, що 08.09.2014 між нею та АТ КБ "Приватбанк" було укладено два договори банківського вкладу: № SAMDNWFD800, вклад «Стандарт 6 міс.» ,за умовами якого вона передала відповідачеві для розміщення на депозитному вкладі грошові кошти у розмірі 20000 євро з датою закінчення строку вкладу 08.03.2015 року включно і договір № SAMDNWFD800, вклад «Стандарт 3 міс.», за умовами якого вона передала відповідачеві для розміщення на депозитному вкладі грошові кошти у розмірі 15231,94 євро з датою закінчення мінімального строку вкладу 08.12.2014 року включно. Згідно договорів строк вкладів продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

З моменту укладення 08.09.2014 зазначених договорів і до 06.08.2020 із заявою про повернення вкладів і нарахованих відсотків до банку вона не зверталась, тому строк дії цих договорів автоматично продовжувався На її заяву про повернення коштів за вказаними договорами банківських вкладів 31.08.2020 відповідач повідомив , що 21 та 24 вересня 2019 у м. Дніпрі ,належні їй за договорами вклади та відсотки по них, були видані ОСОБА_2 , який діяв на підставі виданої 17.10.2018 її імені довіреності ,посвідченої приватним нотаріусом КМНО Хіоніною Н.М.

Зазначила, що з ОСОБА_2 вона не знайома, а у дату видачі довіреності - 17.10.2018 перебувала за межами України.

З Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вона дізналась про те, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хіоніною Н.М. довіреність від 17.10.2018,зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій під № 539 , видана ОСОБА_3 на особу ОСОБА_4 .

Тобто, 17.10.2018 року довіреність, видану від її імені на ім`я ОСОБА_2 , нотаріус Хіоніна Н.М. не посвідчувала, а тому вказана довіреність є нікчемним правочином. Вказала на порушення працівниками АТ КБ «Приватбанк» банківської таємниці, оскільки зазначену довіреність вона не видавала, проте вона містить інформацію стосовно номерів договорів її банківських вкладів і відкритих по них рахунках; відомості про суму вкладів; її персональні дані і адресу фактичного місця проживання, що призвело до порушення її прав та отримання її коштів неуповноваженою особою.

Відповідач при видачі її депозитних вкладів та відсотків іншій особі належним чином не перевірив чинність довіреності від 17.10.2018 року ,наданої із скороченим витягом з реєстру довіреностей, що суперечить п. п. 2.1., 2.6, 2.6.1 2.6.14, 3.1, 3.1.1., 3.1 Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого Наказом Мінюсту України від 28.12.2006 № 111/5, згідно яких банк не мав право приймати при видачі депозитних коштів довіреність без надання повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей. Банк не звернув увагу, що договори укладались у м. Вінниці, в той час як кошти видавались у м. Дніпрі.

Оскільки, банком видано належні їй грошові кошти на підставі нікчемної довіреності іншій особі, чим порушено її права вкладника ,то з банку підлягає стягнення на її користь сума коштів за обома договорами банківських вкладів, три відсотки річних і встановлена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеня.

Крім того, протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, що полягає у глибоких душевних стражданнях, психологічному напруженні та розчаруванні, які вона відчуває внаслідок незаконного привласнення з вини банку належних їй коштів іншою особою.

В подальшому позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги та остаточно у заяві від 26.09.2022 року просила суд встановити нікчемність довіреності, виданої 17.10.2018 від її імені на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватної нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хіоніною Н.М. за реєстровим номером 539. Стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт, 6 міс.» від 08.09.2014 у вигляді вкладу та відсотків в розмірі 36 049,31 євро; за договором № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт, 3 міс.» від 08.09.2014 - вкладу та відсотків у розмірі 26 843,89 євро ; 3% річних за ст.625 ЦК у розмірі 227,35 євро, що станом на 19.09.2022 еквівалентно 9 082,63 грн. ;пеню, встановлену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 21 787,13 євро, що станом на 19.09.2022 року еквівалентно 870 395,84 грн. ;моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 02.12.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі постановити нове рішення, яким її позов задовольнити. Вказала на помилковість висновків суду про невірно обраний нею спосіб захисту своїх прав та пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки спірні правовідносини виникли через порушення відповідачем своїх зобов`язань за договорами банківських вкладів щодо повернення їй вкладів та нарахованих відсотків на підставі її заяви від 06.08.2020 року, а тому посилання суду на те, що належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_2 , є безпідставним, оскільки належні їй грошові кошти, які останній отримав знаходились на рахунках банку, який в порушення вимог ст. ст. 1058,1066 ЦК України, розпорядився ними на власний розсуд.

Висновок суду про те, що пред`явлена банку ОСОБА_2 довіреність від 17.10.2018 року на отримання коштів, за зовнішньою формою та змістом відповідала всім вимогам закону, а тому у відповідача відсутні були підстави не видавати кошти. Встановивши в судовому засіданні, що зазначена довіреність належним чином в нотаріальному порядку не посвідчувалась і були підстави для визнання її нікчемною на підставі ст. ст. 203,215 ч. 1 ст. 219 ЦПК України, суд безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання цієї довіреності нікчемною з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. При перевірці у ОСОБА_2 зазначеної довіреності працівники банку не звернули увагу на розбіжність зазначеної у ній адреси місця її проживання ( реєстрації ) із дійсним місцем її реєстрації. Враховуючи викладене і непред`явлення ОСОБА_2 повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей, а не її скороченої версії , банк не мав права приймати таку довіреність і видавати по ній грошові кошти. Відмовивши їй у позові , суд безпідставно позбавив її права власності на належні їй грошові кошти, вкладені нею за договором банківського вкладу, при чому підстави своєї відмови належним чином не обгрунтував.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід задовільнити частково , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції встановив, що 08.09.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником всіх прав і обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк») укладено два договори банківських вкладів : договір № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт, 6 міс.» на суму 20000 Євро; договір № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт, 3 міс.» на суму 15231,94 євро ( Т. 1 а.с.20,21,23,24 ).

Внесення позивачем коштів в обумовлених цими договорами сумах підтверджується квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.09.2014 року.(т. 1 а.с. 22, 25 ).

Відповідно до п. 15 зазначених договорів, якщо після закінчення строку вкладів клієнтом не заявлено банку про бажання забрати свої кошти, вклади автоматично продовжуються ще на один строк. Строк вкладів продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

В період з 08.09.2014 по 06.08.2020, з заявою про повернення вкладів з відсотками за вказаними договорами позивач до відповідача не зверталась. Строки дії цих договорів неодноразово продовжувались на підставі п. 15 цих договорів.

01.09.2020 року, у відповідь на заяву позивача від 06.08.2020 про повернення банківських вкладів, відповідач повідомив її про те, що вищевказані договори банківських вкладів були розірвані у м. Дніпрі, 21 і 24 вересня 2019 року, а належні позивачу за цими договорами грошові кошти , видані її довіреній особі на підставі нотаріально посвідченої довіреності (т. 1 а. с. 27).

У матеріалах справи є копія довіреності від 17.10.2018 , виданої від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом КМНО Хіоніною Н.М., з посиланням на номер її реєстрації у Єдиному реєстрі довіреностей - 539,з якої вбачається ,що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями у АТ КБ «ПриватБанк» та в інших банківських установах з питань розпорядження євровими депозитними рахунками: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , 5464, 5464,зокрема, й на закриття, користування та розпорядження відкритими на її ім`я банківськими рахунками та коштами на них, знімання всієї суми коштів з них (т. 1 а.с. 28- 29 ).

17.09.2019 зазначена у довіреності особа - ОСОБА_2 , в якості довіреної особи ОСОБА_1 , звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання вищевказаних договорів банківських вкладів, отримання коштів з цих вкладів , відсотків та закриття рахунків. Цього ж дня, з метою перевірки чинності наданої довіреності, ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав запит приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. про надання витягу з Єдиного реєстру довіреностей та у відповідь отримав скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей, згідно якого 17.10.2018 приватним нотаріусом Хіоніною Н.М. в м. Києві, на нотаріальному бланку ННК 854622 було посвідчено довіреність (номер у реєстрі нотаріальних дій 539) з терміном дії до 17.10.2022. (т. 1 а.с. 30).

Інформації щодо скасування, недійсності чи нечинності вказаної довіреності ,як і прізвищ довірителя і повіреного, скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей не містив.

На підставі цієї довіреності, вищевказані договори банківських вкладів були розірвані, депозитні рахунки закриті ,а ОСОБА_2 , як представнику позивача, через касу відділення АТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпрі 21.09.2019 року було видано грошові кошти в сумі 24674,45 євро по договору № SAMDNWFD800, а 24.09.2019 видано кошти в сумі 18189,73євро по договору SAMDNWFD800 (т. 1 ,а.с. 234 241 ).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 07.08.2020 Вінницьким відділом поліції ГУНП у Вінницькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань, реєстраційний № 0001552, були внесені відомості за фактом шахрайського заволодіння коштами позивача, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. ( т. 1 а. с. 84)

Відомостей щодо результатів розслідування наведеного кримінального провадження матеріали справи не містять.

З Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 47983584 від 29.07.2022 вбачається, що 17.10.2018 на нотаріальному бланку ННК 854622 приватним нотаріусом КМНО Хіоніною Н.М. в м. Києві за реєстровим №539 було посвідчено довіреність не ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , а зовсім іншої особи і на зовсім іншого представника. (т.2 а.с. 140,141).

Отже, наявна у матеріалах справи довіреність від 17.10.2018 року, на підставі якої ОСОБА_2 були видані депозитні вклади позивача, в нотаріальному порядку не посвідчувалась і у реєстрі довіреностей запис про таку довіреність відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ,суд виходив з того, що у справах про встановлення нікчемності правочину ,в якості відповідачів мають залучатись сторони такого правочину. ОСОБА_2 , будучи стороною правочину, нікчемність якого просить встановити позивач, має виступати у справі в якості відповідача, оскільки він як сторона одностороннього правочину (довіреності від 17.10.2018), як особа, яка була ідентифікована працівниками відповідача, як представник позивача і отримувач коштів, мав би відповідати за цією позовною вимогою. Оскільки, заявляючи позовну вимогу про встановлення нікчемності довіреності від 17.10.2018 року, позивач не залучала до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_2 , який є стороною цього правочину, клопотання про залучення останнього до участі у розгляді справи судом в якості співвідповідача не заявляла, то позовна вимога про встановлення нікчемності довіреності задоволенню не підлягає, так як вона пред`явлена до неналежного відповідача.

Відмовляючи у стягненні грошових коштів за договорами банківських вкладів, 3-ох % річних, штрафних санкцій та моральної шкоди, суд виходив з того, що доводи позивача про розголошення працівниками банку її персональних даних, внаслідок чого третім особам стала відома інформація щодо її паспортних даних, місця проживання, номерів договорів банківських вкладів, номерів банківських рахунків, суми вкладів, не доведені достовірними, допустимими та достатніми доказами. Оскільки відповідач не відноситься до кола суб`єктів за запитами яких можливо отримати повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей, тому безпідставні доводи позивача про протиправність дій відповідача з видачі вкладів особі на підставі скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей. Юридичний факт видачі відповідачем коштів на підставі довіреності, яка хоча позивачем і не видавалась, однак за зовнішньою формою, реквізитами та змістом повністю відповідала встановленим вимогам закону ,не свідчить про наявність підстав для стягнення цих коштів з відповідача, оскільки протиправності дій відповідача позивачем не доведено і, як наслідок, судом не встановлено. Вважаючи вимоги про стягнення 3-ох відсотків річних, штрафних санкцій та моральної шкоди похідними від задоволення попередніх вимог ,у задоволенні яких відмовлено, а тому відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, що з такими висновками погодитись не можна ,оскільки суд невірно оцінив докази, внаслідок чого неправильно встановив обставини у справі та застосував норми матеріального права ,а тому дійшов необгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд не врахував те, що при оцінці доказів згідно ч.2 ст.89 ЦПК суд повинен оцінювати належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст. ст. 77-80 ЦПК України). Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що 08.09.2014 між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт 6 міс.», за умовами якого позивач передала банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі у розмірі 20000 євро під 10 річних , з датою закінчення строку вкладу 08.03.2015 року включно.

Цього ж дня між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт 3 міс.», за умовами якого позивач передала банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі у розмірі 15 231,94 євро під 9, 5 % річних , з датою закінчення мінімального строку вкладу 08.12.2014 року включно.

Внесення позивачем коштів в обумовлених цими договорами сумах і відкриття банківських рахунків підтверджується копіями квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.09.2014 року та копіями банківських виписок за договорами «Стандарт 3 міс.» ,«Стандарт 6 міс» (т.1 а.с. 22,25, 93-106 ).

Згідно п. 15 зазначених договорів, якщо після закінчення строку вкладів клієнтом не заявлено банку про бажання забрати свої кошти, вклади автоматично продовжуються ще на один строк неодноразово без явки клієнта в банк. Новий строк вкладів починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладів ( т.1 а.с. 20-21, 23-24).

Відповідно до умов укладених позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк» договорів банківського вкладу Банк взяв на себе зобов`язання у випадку заявлення після закінчення строку договору вимоги про повернення вкладу і нарахованих відсотків ,виплатити усю суму вкладу разом із процентами,належними вкладнику відповідно до умов договору ( т.1 а.с.20,21,23-24)

В період з 08.09.2014 по 06.08.2020, ОСОБА_1 із заявою про повернення вкладів та відсотків за вказаними договорами до відповідача не зверталась, тому на підставі п. 15 цих договорів, строки їхньої дії неодноразово автоматично продовжувались.

На звернення ОСОБА_1 від 06.08.2020 року про повернення їй коштів та відсотків за вищевказаними договорами банківських вкладів, АТ КБ «Приватбанк» листом від 01.09.2020 року повідомив , що розірвання договорів та виплата коштів з її депозитів було проведено довіреній особі 21.09.2019 і 24.09.2019 на підставі нотаріально посвідченого доручення (т.1 а.с.27).

Як з`ясувалося і вбачається з наданої банком копії довіреності від 17.10.2018 року, з реєстраційним номером 47921880 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хіоніною Н.М.,зареєстрованою в реєстрі нотаріальних дій за №539 , ОСОБА_1 ,місцем реєстрації якої є АДРЕСА_1 ,уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями у АТ КБ «ПриватБанк» та в інших банківських установах з питань розпорядження євровими депозитними рахунками: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , 5464, 5464,зокрема, їх закриття, користування та розпорядження відкритими на її ім`я банківськими рахунками та коштами на них, знімання всієї суми коштів з них ( т. 1 а.с. 28-29).

17.09.2019 зазначена у довіреності особа - ОСОБА_2 , в якості довіреної особи ОСОБА_1 , звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання вищевказаних договорів банківських вкладів, отримання коштів з цих вкладів , відсотків та закриття рахунків.

На підставі спірної довіреності, банк депозитні рахунки закрив ,а ОСОБА_2 , як представнику позивача, через касу відділення АТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпрі 21.09.2019 року видав грошові кошти в сумі 24674,45 євро по договору № SAMDNWFD800, а 24.09.2019 - кошти в сумі 18189,73євро по договору SAMDNWFD800 (т. 1 ,а.с. 234, 241 ).

Позивач стверджує,що довіреність в період з 08.09.2014 по 06.08.2020 вона з розірванням договорів банківських вкладів до банку не зверталась ,довіреність 17.10.2018 року на незнайомого їй ОСОБА_2 на право представлення її інтересів у АТ КБ «ПриватБанк» з питань розпорядження її євровими депозитними рахунками нотаріально не посвідчувала і не могла посвідчувати,так як не перебувала на території України,що посвідчується даними закордонного паспорту про перетин нею кордонів.

Заперечуючи проти позову відповідач стверджує,що ,заявляючи позовні вимоги про визнання правочину довіреності нікчемним та стягнення коштів до АТ «КБ «Приватбанк» позивач обрав невірний спосіб захисту права ,оскільки він не є належним відповідачем за даним позовом,так як коштами позивача незаконно заволодів отримувач коштів за довіреністю ОСОБА_2 ,який є належним відповідачем і у якого позивач має витребовувати кошти ,як від особи,що заволоділа ними без відповідної правової підстави. Дії ж банку по видачі останньому коштів з депозитних рахунків позивача є правомірними,оскільки вони були видані на підставі нотаріально посвідченої на його ім`я довіреності,що підтверджена витягом з Єдиного реєстру довіреностей ,і містить всі необхідні реквізити ,передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами, ,а тому не може вважатись нікчемною . Ідентифікаційні дані довірителя ОСОБА_1 ,що вказані у довіреності повністю співпадали з її даними,як особи,з якою було укладено договори депозитів Колегія суддів вважає заперечення відповідача безпідставними,оскільки позивач звернувся до суду з позовом не про відшкодування шкоди до особи ,що її спричинила чи заволоділа ними без правової підстави ,а до відповідача про виконання ним обов`язків ,що витікають із укладених між ними договорів банківських вкладів.

Правовідносини сторін виникли із договорів банківського вкладу і регулюються умовами укладених з позивачем договорів банківських вкладів «Стандарт 6 міс.» , «Стандарт 3 міс.» , банківського рахунку , Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанк , ЗУ «По банки і банківську діяльність ,а також нормами ЦК України.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Зі змісту ч.ч.1,4 ст.1066ЦК( в ред.. на час видачі вкладу) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Положення цієї глави також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу)

В постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 201/15704/15-ц Верховний Суд зазначив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Внесення позивачем грошових коштів у розмірі 20 000 євро і 15 231,94 євро на депозитні рахунки в АТ КБ «Приватбанк» за договорами банківських вкладів № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт 6 міс.» і № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт 3 міс.» відповідно від 08.09.2014 року підтверджується самими письмовими договорами та квитанціями АТ КБ «Приватбанк» від 08.09.2014 року. Представник відповідача, факт укладання між ним та позивачем договорів банківських вкладів та внесення останньою коштів на рахунки банку у обумовлених в цих договорах сумах, не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст.1068 ЦК банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Встановлено, що сторони уклали зазначені договори банківських вкладів відповідно до вимог ст.1059 ,1060ЦК на підставі письмово укладених договорів строкового банківського вкладу на умовах продовження дії договорів і видачі вкладу, зазначених у цих договорах .

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до умов укладених позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк» договорів банківського вкладу Банк взяв на себе зобов`язання у випадку заявлення після закінчення строку договору вимоги про повернення вкладу і нарахованих відсотків виплатити усю суму вкладу разом із процентами,належними вкладнику відповідно до умов договору ( т.1 а.с.20,21,23-24)

Відповідно до п.24 укладених сторонами договорів банківських вкладів № SAMDNWFD800, SAMDNWFD800 за порушенням стороною чи Банком умов договору ,порушник несе відповідальність ,передбачену чинним законодавством України.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Як вбачається спірні правовідносини і вимоги позивача до відповідача ,що витікають із договорів банківського вкладу та банківського рахунку і стосуються оцінки правомірності дій відповідача щодо здійснення ним належної перевірки дійсності спірної довіреності і видачі на підставі неї вкладів довіреній особі (представнику)вкладника.

Умовами договорів не виписано сам порядок вчинення банком таких дій ,тому вказане регулюється Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанк ,ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів,затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року зі змінами ,іншими нормами чинного законодавства України ,що регулюють вказані правовідносини.

З Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк ( в ред. на час видачі коштів) вбачається,що Банк зобов`язаний :

1.1.3.1.1. - здійснювати обслуговування поточних рахунків Клієнта у порядку та на умовах, передбачених Договором, правилами Міжнародних платіжних систем та чинним законодавством.

1.1.3.1.3. - здійснювати ідентифікацію, верифікацію Клієнта (представника Клієнта), вивчення Клієнта та уточнення інформації про Клієнта у випадках, встановлених законом. Банк зобов`язаний відмовитися від проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації Клієнта є неможливим, коли Клієнт не подав відповідну інформацію (офіційні документи та/або належним чином засвідчені їх копії) необхідні для вивчення/уточнення інформації про Клієнта та/чи з`ясування суті/мети фінансової операції або якщо у Банку виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені. Відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція є неможливим. Відмовити Клієнту в обслуговуванні у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації Клієнта (поглибленої перевірки Клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману Банк.

1.1.3.2.6. - Банк має право в передбаченому чинним законодавством порядку зупинити здійснення фінансової операції, відмовитися від проведення фінансової операції, а також застосувати інші застережні заходи за наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»; Законом України «Про банки і банківську діяльність»; Законом України «Про санкції»; нормативним актом Національного банку України, що регулює здійснення банками фінансового моніторингу; внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу або іншими нормами чинного законодавства України та міжнародних договорів України.

1.1.3.2.6.1. - зупинення здійснення фінансових операцій, відмова від їх проведення, здійснені відповідно до чинного законодавства України та міжнародних договорів України, внутрішніх документів Банку з питань здійснення фінансового моніторингу, виключають відповідальність Банку та його працівників за невиконання або неналежне виконання відповідних зобов`язань перед Клієнтами.

1.1.3.2.15. -у разі відсутності в Банку інформації, яка ідентифікує Клієнта та потребує актуалізації, Банк вживає заходи щодо отримання від клієнта інформації шляхом встановлення зв`язку з Клієнтом персональними комунікаційними та/або поштовими каналами зв`язку.

1.1.3.2.19. Банк має право відмовитися:

- від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно чинним законодавстом підлягає фінансовому моніторингу;

- від здійснення видаткових операцій за рахунком Клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Зі змісту ст.64 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» ( в ред. на час видачі коштів ) вбачається ,що Банкам забороняється проводити фінансові операції з готівкою (готівковими коштами) з клієнтами - юридичними чи фізичними особами у разі коли виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені. Банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України клієнтів, зокрема, (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку ; які здійснюють фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу ; що здійснюють фінансові операції з готівкою без відкриття рахунка на суму, що дорівнює або перевищує 150000 гривень, або у сумі, еквівалентній зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті ; осіб, уповноважених діяти від імені зазначених клієнтів/осіб (представника клієнта); клієнтів (осіб), визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу.

Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації, аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації, аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, зазначені в частині другій фінансові операції не здійснюються.

Банк має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації клієнта вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, здійснення поглибленої перевірки клієнта, в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації з інших джерел. Банк зобов`язаний витребувати в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб інформацію (офіційні документи), необхідні для аналізу відповідності фінансової операції, змісту його діяльності та фінансовому стану,а вказані органи зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту безоплатно надати банку таку інформацію.

На час видачі АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів ОСОБА_2 , як довіреній особі позивача, порядок відкриття та закриття банками поточних та вкладних (депозитних) рахунків регулювалось Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою правління Національного Банку України №492 від 12.11.2003 року (далі Інструкція).

Згідно п. 9 Інструкції операції за рахунками клієнтів фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами.

Відповідно до п.13 Інструкції зі змінами ,банки та їх клієнти зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України з питань відкриття та закриття рахунків і цієї Інструкції.

Згідно п.20 Інструкції банк під час ідентифікації та верифікації клієнта встановлює ідентифікаційні дані про цього клієнта, передбачені статтею 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".Ідентифікація і верифікація осіб, які мають право розпорядження рахунками, здійснюються в порядку, установленому законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу.

Представники клієнта мають подати уповноваженому працівникові банку документи, що підтверджують їх повноваження (п. 30 Інструкції).

Згідно п.32 Інструкції ідентифікація і верифікація осіб, які мають право розпорядження рахунками, здійснюються в порядку, установленому законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу. Банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати нового розпорядника рахунком, якщо в процесі обслуговування власник рахунку надає право розпорядження рахунком іншому представникові (п. 32 Інструкції)

Ідентифікація і верифікація клієнта - власника рахунку (представника власника рахунку ) здійснюється відповідно до законодавства України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - законодавство з питань фінансового моніторингу) (п. 19 Інструкції

Згідно ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (в ред. на час видачі коштів )

верифікація клієнта - встановлення (підтвердження) суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим ідентифікаційним даним;

вивчення клієнта - процес отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та/або в процесі обслуговування клієнта інформації визначення належності клієнта або особи, яка діє від його імені, до національних або іноземних публічних діячів, діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов`язаних з ними осіб; з`ясування місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні (усіх даних щодо адреси місця проживання (перебування): назва країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку), номера будівлі (корпусу), номера квартири) ;

ідентифікація - заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу, щодо встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних;

ідентифікаційні дані це для фізичної особи - відомості, зазначені у пунктах 1 частин 9 і 10, у частинах 11 і 12 статті 9 цього Закону;

обов`язковий фінансовий моніторинг - сукупність заходів, які здійснюються суб`єктами первинного фінансового моніторингу, з виявлення фінансових операцій, що підлягають обов`язковому фінансовому моніторингу, ідентифікації, верифікації клієнтів (представників клієнтів), ведення обліку таких операцій та відомостей про їх учасників;

поглиблена перевірка клієнта - здійснення суб`єктом первинного фінансового моніторингу заходів з отримання (зокрема від органів державної влади, державних реєстраторів, з офіційних або публічних джерел) інформації про клієнта (представника клієнта) для підтвердження або спростування наданих ним даних, достовірність яких є сумнівною;

представник клієнта - особа, яка на законних підставах має право вчиняти певні дії від імені клієнта;

Згідно ст.2 цього Закону одними із суб`єктів первинного фінансового моніторингу є банки та інші фінансові установи.

Відповідно до змісту ч.ч.3,4,6,7 ст.9 цього Закону ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі: виникнення підозри; проведення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами на суму, еквівалентну 150 000 гривень в іноземній валюті. Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції ідентифікація, верифікація клієнта здійснюються також у разі проведення ним фінансової операції на суму, визначену ч.1 ст.15 цього Закону, незалежно від того, проводиться така фінансова операція одноразово чи як кілька фінансових операцій, які можуть бути пов`язані між собою.

У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а державні органи, державні реєстратори зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту надати відповідно до законодавства інформацію, що стосується ідентифікації та/або що необхідна для вивчення клієнта, уточнення інформації про нього або проведення поглибленої перевірки клієнта. Зазначена інформація подається безоплатно. Порядок подання інформації визначається Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію та/або офіційні документи, необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації, ідентифікувати також особу, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, а також встановити вигодоодержувача.

У разі якщо особа діє як представник клієнта, суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію та верифікацію такої особи.

Згідно ч. 9 ст.9 Закону суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, номер ( серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу ,дату видачі та орган, що його видав, реєстраційний номер облікової картки платника податків України (або ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків) .

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: відмовити клієнту в обслуговуванні у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Зі змісту ч.1 ст.15 Закону вбачається, що фінансова операція з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів) підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється дорівнює чи перевищує суму в іноземній валют, еквівалентну 150 000 гривень.

У даній справі сума виданої банком готівки в іноземній валюті перевищує суму , еквівалентну 150 000 гривень,а тому відповідач , як суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен здійснити обов`язковий фінансовий моніторинг, верифікацію і ідентифікацію особи ,яка діяла як представник клієнта, перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію особи, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція.

У разі виникнення підозри чи сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про цих осіб банк зобов`язаний провести поглиблену перевірку і має право витребувати у державних органів, державних реєстраторів ,а ті зобов`язані надати у порядку визначеному Кабінетом міністрів України інформацію, що стосується ідентифікації та/або що необхідна для вивчення клієнта, уточнення інформації про нього або проведення поглибленої перевірки клієнта. Також має право витребувати у клієнта ( його представника ) інформацію та/або офіційні документи, необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Зі змісту п. п. 4,6,7,8 Порядку надання державними органами, державними реєстраторами на запит суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №693 від

08.09.2015р. на запит суб`єкта (з підставами для надання державними органами,реєстраторами інформації про клієнта, її перелік та мета використання такої інформації та до якого додається копія довідки про обліковий ідентифікатор) вказані органи надають протягом 10 робочих днів суб`єкту інформацію про клієнта, передбачену ч.ч.9-19 статті 9 Закону, що повинна містити номер і вихідну дату запиту суб`єкта, на який надається відповідь ; інформацію, що запитується суб`єктом і належить до компетенції державного органу.

Згідно п. 111 Інструкції видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально.

У даній справі позивач просив встановити нікчемність довіреності з підстав відсутності її нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. На довіреність, як на цивільний правочин розповсюджуються загальні вимоги закону щодо правочинів.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України)

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Недійсні правочини поділяються на нікчемні й оспорювані. Нікчемність означає ненастання юридичних наслідків правочину через недоліки в його складі. Відсутність правового ефекту для нікчемних правочинів виражалось як визнання правочину неіснуючим .

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За Цивільним кодексом України (глава 16 «Правочини») до нікчемних правочинів належать,зокрема, односторонній правочин (договір) із порушенням вимоги закону про його нотаріальне посвідчення .

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом із тим п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання недійсними правочинів» роз`яснював,що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо) Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно із ст. 58 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії , посвідчують довіреність, складену від імені однієї особи або кількох осіб на ім`я однієї особи або кількох осіб.

Згідно ч. 7 ст.40 ЗУ «Про нотаріат» посвідчення заповітів і довіреностей посадовими особами, зазначеними в цій статті, проводиться з дотриманням вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно п.7 Глави 4 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 , зареєстрованого за № 282/20595 (далі - Порядок) ,посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.12.2006 за № 1378/13252.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 банку було надано банку довіреність Хряніної Л.П . від 17.10.2018 року на розпорядження депозитами та рахунками по них.

На відміну від тверджень відповідача у відзиві на позов про відповідність даних довірителя ОСОБА_1 , даним про неї , вказаним в укладених договорах, такі дані не співпадають.

Так ,у наданій ОСОБА_2 довіреності невірно вказано місце реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ,в той час як з укладених договорах банківського вкладу і паспортних даних вбачається,що місцем її реєстрації є АДРЕСА_2 ,що повинно було поставити під сумнів факти встановлення особи довірителя нотаріусом і посвідчення нею вказаної довіреності ( т.1 а.с.21,24,46)

Таким чином,банк не звернув увагу на те,що у наданій довіреності була вказана інша,ніж наявна у нього інформація про клієнта, що являлось підставою для здійснення поглибленої перевірки і уточнення недостовірної інформації про нього з метою запобігання введення банку в оману та незаконної видачі належних вкладнику коштів,зважаючи на те,що нотаріусом при складенні тексту довіреності та її посвідченні відповідно до ст.43 ЗУ «Про нотаріат» (в ред. на час посвідчення)встановлюється особа довірителя відповідно до її паспортних даних із обов`язковим зазначенням місця реєстрації ,яке відповідно ч.10 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» здійснюється лише за однією адресою.

Цього ж дня,17.09.2019 для перевірки дійсності повноважень представника ОСОБА_1 за довіреністю , банк здійснив запит до державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Буцького О.О. про надання з Єдиного реєстру довіреностей реєстрації довіреності за номером у реєстрі нотаріальних дій 539 .

Відповідно до ч.7 ст.44 ЗУ «Про нотаріат» та п.4 Глави 4 Розділу 1 Порядку (в ред. на час запиту банку до нотаріуса), дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей.

Зі скороченого витягу Єдиного реєстру довіреностей від 17.09.2019 року, наданого банку приватним нотаріусом Дніпропетровського округу Буцьких О.О., вбачається лише те,що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хіоніна Н.М. 17.10.2018 року на нотаріальному бланку ННК 854622 посвідчила довіреність з реєстраційним номером 47921880,що зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій під №539. (т.1 а.с.30)

Разом із тим,відповідно до п.3.3 Положення

про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 111/5 від 28.12.2006 повні витяги з Єдиного реєстру видаються реєстратором - на письмовий запит (додаток 3) ,зокрема, нотаріусів.

При цьому банк знову залишив поза увагою те ,що за результатами перевірки нотаріусом дійсності довіреності ,пунктом 4 Глави 4 Розділу 1 Порядку і п.п. 3.3. Положення передбачено виготовлення і надання нотаріусом не скороченого витягу , що не містить інформації про особи довірителя і представника, а саме повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей,у якому обов`язково зазначаються такі особи .В результаті банком не вжиті заходи щодо отримання передбаченої законодавством достовірної інформації щодо дійсності довіреності представника клієнта.

Разом із тим, із наявного в матеріалах справи повного витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вбачається,що приватним нотаріусом Київського МНО Хіоніною Н.М. 17.10.2018 року за номером у реєстрі нотаріальних дій 539 посвідчувалась довіреність іншої особи - ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 ,а не оспорювана довіреність ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 (т.1 а.с. 31).

Докази державної реєстрації у Єдиному реєстрі довіреностей довіреності ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 від 17.10.2018, копія якої є у справі, суду не надані і у матеріалах справи відсутні .

Крім того, згідно листа Управління нотаріату Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №23675/6-21 від 25.05.2021 року, приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хіоніної Н.М. припинена 28.12.2019 року, на підставі поданої останньою заяви від 20.12.2019 року. Документи нотаріального діловодства та архів на зберігання до Київського державного нотаріального округу Хіоніною Н.М. не передані (т. 1 а.с. 34-35).

Як вбачається з витягу з бази даних «Відомості про осіб, що перетнули державний кордон України» Державної прикордонної служби України, в період з 06.09.2018 року по 29.12.2019 року ОСОБА_1 не перебувала на території України (т. 1 а.с. 36), що свідчить про те, що у вказаний у оскаржуваній довіреності час вона її вчиняти об`єктивно не могла.

Оскільки у реєстрі нотаріальних дій під номером 539 приватним нотаріусом Хіоніною Н.М. зареєстрована довіреність іншої особи ,а спірна довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 ,як односторонній правочин ,що підлягає державній реєстрації у Єдиному реєстрі довіреностей ,не зареєстрована і доказів про її реєстрацію у реєстрі за іншим номером матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що правочин представництва заснований на довіреності згідно ст.210 ЦК не є вчиненим, відповідно, він не тягне будь яких правових наслідків і не може визнаватися нікчемним (недійсним).

За таких обставин за не вчиненим правочином ОСОБА_2 не мав повноважень вчиняти від імені ОСОБА_1 зазначені у спірній довіреності дії , зокрема,представляти її інтереси у АТ КБ «ПриватБанк» з питань розпорядження відкритими на її ім`я євровими депозитними рахунками та коштами на них, знімання всієї суми вкладів та процентів з них .

Банк в порушення вищенаведених Законів і нормативних актів, не здійснив поглибленої перевірки клієнта ,не провів належним чином уточнення інформації про неї ,не вжив заходів з отримання від органів державної влади, державних реєстраторів іншої інформації , а також не здійснив заходи щодо збору такої інформації з інших джерел інформації про клієнта (представника клієнта) для підтвердження або спростування наданих ним даних( зокрема,щодо довіреності на представництво), достовірність яких є сумнівною ,не перевірив дійсність довіреності клієнта,що в силу закону являлась не вчиненою, шляхом отримання передбаченого Законом витягу з Єдиного реєстру довіреностей ,внаслідок чого не відмовився від здійснення видаткової фінансової операції і допустив розпорядження рахунками клієнта не уповноваженою особою, чим порушив умови укладених з позивачем договорів про повернення вкладнику ОСОБА_1 на її вимогу належних їй сум вкладів з нарахованими відсотками .

Враховуючи, що колегією суддів встановлено не вчинення оскаржуваної довіреності через недодержання вимоги закону про її державну реєстрацію у Єдиному реєстрі довіреностей , видача АТ КБ «Приватбанк» належних позивачу грошових коштів іншій особі на підставі цієї довіреності здійснено з порушенням вимог чинного законодавства.

Оскільки правочин представництва, заснований на оспорюваній довіреності є не вчиненим , а тому не підлягає визнанню нікчемним (недійсним) ,висновок суду про те, що за вимогами про встановлення його нікчемності відповідачем повинен виступати ОСОБА_2 , не відповідає вимогам закону.

Щодо виконання банком договірних зобов`язань з повернення сум вкладу та відсотків позивачу за укладеними договорами.

Згідно з пункту 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов закону та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути кошти вкладникові. До таких висновків, щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 01.06.2022 року у справі №202/5076/19.

На підставі того,що позивач умови укладених договорів банківського вкладу не порушувала ,а Банк, отримавши вимогу позивача від 06.08.2020 року про повернення належних їй грошових вкладів і процентів , свої зобов`язання не виконав та вклад не повернув, чим порушив вимоги ст. ст. 525,526, 1060 ЦК України,колегія суддів вважає,що права позивача на повернення вкладів і процентів є порушеними відповідачем ,а тому підлягають захисту.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи та виходячи з вищенаведених положень закону, колегія суддів вважає, що доводи позивача про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами банківських вкладів знайшли своє підтвердження в ході перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами банківських вкладів № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт 6 міс.» і № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт 3 міс.» від 08.09.2014 року у розмірах 20 000 євро і 15 231,94 євро відповідно, підлягають задоволенню.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Оскільки зобов`язальні відносини АТ КБ «Приватбанк» щодо повернення вкладів припинилися із зверненням позивача з вимогою про повернення вкладів 06.08.2020 року, то відповідно позивач має право на отримання процентів за користування банком його коштами за період з часу укладення договорів банківських вкладів по дату коли банк повинен був повернути кошти на вимогу клієнта.

Так, згідно з умовами договору банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт 6 міс.» на суму вкладу нараховувались проценти за ставкою 10 % річних. Враховуючи розмір банківського вкладу за цим договором 20 000 євро, період нарахування відсотків з 08.09.2014 року по 06.08.2020 року - 2160 днів ,розмір нарахованих за цей період процентів за вищевказаним договором банківського вкладу становить 11 789 євро .

Відповідно до умов договору банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт 3 міс.» на суму вкладу 15 231,94 євро нараховувались проценти за ставкою 9, 5 % річних,період нарахування відсотків з 08.09.2014 року по 06.08.2020 року - 2160 днів, а розмір нарахованих відсотків складає - 8561, 75 євро.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів підлягають частковому задоволенню

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення їй коштів за договорами банківських вкладів 06.08.2020 року, а тому відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за зазначеними договорами за період з 10.06.2020 (день коли банк зобов`язаний був повернути кошти) по день постановлення апеляційним судом рішення 16.03.2023 )

З огляду на викладене, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за договором, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі:

- за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт, 6 міс.» від 08.09.2014 за період з 10.08.2020 по 16.03.2023 - 949 днів х 3% річних - 81 577 грн.;

-за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт, 3 міс.» від 08.09.2014, за період з 10.08.2020 по 16.03.2023 -949 днів х 3% річних - 61 057,54 грн. -

Відтак позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних також підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, вимоги щодо стягнення відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Законом України "Про захист прав споживачів" не визначено вичерпного переліку відносин, на якi вiн поширються, але з урахуванням характеру правовідносин, що ним регулюються, можна зробити висновок, що він поширюється на відносини ,що виникають з договорiв купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комiсiї, фінансово-кредитних послуг тощо.

У статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника ; виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - дiяльнiсть виконавця з надання (передачi) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до частини 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмiрi трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмiрi трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Тобто пеня сплачується у разі, коли виконавець прострочує надання послуги згідно з договором .

Колегія суддів вважає, що оскільки послуга банку, по відкриттю і розміщенню коштів позивача на рахунках банку , по нарахуванню відсотків за договором банком виконувалась під час строку дії договору ,а прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення суми вкладів , відбулось після припинення строку договору і судом уже застосована відповідальність до банку за ст.625 ЦК у вигляді 3% річних, вказане виключає застосування подвійної відповідальності у вигляді стягнення пені за прострочення надання послуги(виконання роботи) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Також споживачем не надано даних щодо вартості послуги банку чи загальної вартості замовлення ,оскільки саме банк нараховує споживачеві відсотки за розміщення ним коштів у банку ,а не навпаки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення пені необґрунтованими і у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема і у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З врахуванням усього викладеного, колегія суддів вважає, що підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди відсутні в зв`язку з недоведеністю позивачем факту заподіяння їй такої шкоди відповідачем та причинного зв`язку між шкодою і протиправністю діянь заподіювача.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд невірно оцінив докази, внаслідок чого неправильно встановив обставини у справі та необгрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог , рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 заборгованість:

-за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт, 6 міс.» від 08.09.2014 у розмірі 20 000 євро вкладу, відсотків за період з 08.09.2014 по 06.08.2020 - 11 789 євро; 3 % річних за період з 10.08.2020 по 16.03.2023 - 81 577 грн.;

-за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт, 3 міс.» від 08.09.2014 у розмірі 15 231,94 євро вкладу, відсотків за період з 08.09.2014 по 06.08.2020 - 8561, 75 євро; 3 % річних за період з 10.08.2020 по 16.03.2023 - 61 057,54 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.