Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

за участі секретаря судового засідання Вільчак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивує тим, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 18 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.О., реєстр. № 3781 і Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №19624198 від 22 липня 2008 року, виданому КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області, вона є власником квартири АДРЕСА_1

Зазначає, що згідно Довідки ОСББ «Єдність - Годинки 8» №12-56 від 12 вересня 2022 року, у зазначеній квартирі, серед інших, зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , який не проживає і ніколи не проживав за даною адресою. Згідно Довідки форми Б, місце проживання відповідача у квартирі зареєстроване 05 грудня 2014 року.

Одночасно, Актом перевірки паспортного режиму від 05 жовтня 2022 року, складеним комісією ОСББ «Єдність - Годинки 8» підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає у квартирі, фактичне місце проживання останнього їй невідоме, оскільки він виїхав за кордон і зв`язків вони не підтримують.

У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою АДРЕСА_2 , без поважних причин понад п`ять років, наявність реєстрації останнього обмежує право позивача як власника на користування майном, а тому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява її представника ОСОБА_3 , в якій він просить розглянути справу без їх участі та задоволити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач повторно не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, через оголошення на офіційному сайті судової влади Укарїни, заперечень чи відзив на позов не подавав.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 18 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.О., реєстр. № 3781 та Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №19624198 від 22 липня 2008 року, ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно наданими відомостями з відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради №2894/13-06 від 27.10.2022, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

З оглянутого Акту перевірки паспортного режиму ОСББ «Єдність-Годинки 8» від 12.10.2022 року судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично не проживає.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив квартиру і тривалий час був відсутній у ній з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням в судом не встановлено.

Як зазначено у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 141, 258, 265, 354 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 391, ЦК України,ст. ст. 72 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992.4 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. сорок коп.) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.Р. Деметрадзе