ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/231/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Сізонової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Котляр Андрія Олексійовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Позивач з дітьми зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 вирішив подарувати квартиру дітям, в квартирі був зроблений ремонт. Однак, відповідач порушив домовленості за заїхав у квартиру з новою родиною, яким надав перевагу у користуванні квартирою. ОСОБА_4 поселив разом з чужою дитиною у кімнату, а для позивача та ОСОБА_3 не має місця у квартирі. Відповідач заборонив ОСОБА_4 пускати позивача до квартири. Весь час намагалась вирішити спір мирним шляхом, відповідач надавав обіцянки, але не виконував їх.

Після чергової погрози, звернулась до ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів, після чого відповідач почав створювати для ОСОБА_4 несприятливі умови для проживання у квартирі. Вона повністю опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за їх розвитком. ОСОБА_4 навчається у школі Очаг , ОСОБА_3 - відвідує КЗ «Харківська спеціалізована школа з поглибленим вивченням окремих предметів «133 «Ліцей мистецтв». Позивач віддає донькам свою любов та турботу, велику увагу приділяє розвитку дітей. Окрім відвідин шкоди з ОСОБА_3 грає у розважаючи ігри, читає книжки, а з ОСОБА_4 у неї дуже тісний зв`язок, вона ділиться з нею своїми радощами та турботами, у них дуже довірливі відносини.

Вказує, що доньки вирішили проживати разом з нею. Батько втратив зв`язок з дітьми, не знаходить спільну мову, не цікавиться інтересами дітей, проявляє агресію відносно ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_3 залишається з батьком виникають проблеми, бо вона змушена спілкуватись з новою дружиною тата, що дитині не подобається. ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря окуліста, діагноз дитини передбачає носіння окулярів за спеціальною технологією, лікування та планове обстеження на апаратах, проходження курсів відновлення зору, посилене спеціальне харчування, прийом вітамінів та регулярний курс масажу шийного відділу хребту, всі маніпуляції потребують додаткового часу. Коли ОСОБА_3 залишається з батьком вона може тривалий час дивитись мультики та гратись у телефоні, що категорично заборонено лікарями, порушуючи режим батько створює небезпеку для здоров`я дитини та подальший психологічний дискомфорт. Такі дії відповідача завдають шкоди здоров`ю дитини. Позивач має змогу забезпечити дітей всім необхідним. У зв`язку з чим позивач просить визначити місце проживання дітей з матір`ю за місцем реєстрації, стягнути з відповідача судові витрати.

25.11.2020 Департаментом служб у справах дітей подано висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 №581, відповідно до якого Департамент вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2

26.11.2020, заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком, стягнення аліментів на утримання дітей.

Зустрічний позов мотивовано тим, що з ОСОБА_2 перебував у шлюбі, який розірвано на теперішній час. Підставою розірвання шлюбу стало те, що ОСОБА_2 покинула його, залишивши дітей, ще у вересні 2014 року, коли переїхала до міста Рівне з іншим чоловіком. Старша дочка ОСОБА_4 залишилась проживати з ним та деякий час проживали у квартирі батьків ОСОБА_1 . Молодша дочка ОСОБА_3 , не могла висловити свою думку, оскільки їй було два роки, та залишилась проживати з матір`ю. У квартирі АДРЕСА_1 ніколи не мешкали.

Вказує, що10.08.2018 він подарував зазначену квартиру дочкам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у рівних частках. У жовтні 2018 було завершено ремонт у квартирі, після чого він та його теперішня дружина мешкають у квартирі. Позивач ніколи не мешкала у цій квартирі. Старша донька ОСОБА_4 після досягнення віку 16 років отримала комплект ключів від квартири та вільно користується квартирою. Старша дочка спілкується з матір`ю, він не чинить перешкод, хоча після таких розмов доволі часто виглядає пригніченою.

Зазначає, що 28.12.2019 ОСОБА_2 таємно здійснила реєстрацію місця свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 , в якій ніколи не мешкала, після чого одразу почала подавати заяви щодо нього та його сім`ї про вчинення насильства відносно старшої дочки ОСОБА_4 . Безліч судових справа були ініційовані ОСОБА_2 .

На думку ОСОБА_1 ціллю позивачки є не забезпечення інтересів дітей, а задоволення своїх власних амбіцій та досягнення корисливих цілей. Жодним доказам не підтверджується нарікання позивачки нібито агресивної поведінки ОСОБА_1 . Останнім часом ОСОБА_2 почала перешкоджати йому та ОСОБА_4 спілкуватись з ОСОБА_3 , обмежує спілкування засобами телефонного зв`язку. ОСОБА_2 не залишає його на одинці з донькою ОСОБА_3 .

Зі свого боку ОСОБА_1 завжди приймає участь у матеріальному забезпеченні та вихованні як ОСОБА_4 так і ОСОБА_3 , між ними встановлено сильний душевний психоемоційний контакт, притаманний зв`язку доньок з батьком, навіть незважаючи на те, що менша донька ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю. Водночас старша донька переживає розлучення з ОСОБА_3 та конфлікти, які влаштовує ОСОБА_2 . ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні ОСОБА_4 , яка мешкає разом з ним.

ОСОБА_1 зазначає, що здатен утримувати дітей. У зв`язку з чим просить визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з ним, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу. У задоволенні первісного позову відмовити.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю - задоволено частково.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 420 грн 40 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із батьком і стягнення аліментів на утримання дітей - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Котляр А.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.01.2021 року було зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком. Проте такий висновок так і не було надано суду.

Вказує, що матеріали справи не містять акту обстеження житлово-побутових умов житла батька ОСОБА_1 , що свідчить про невиконання органом опіки та піклування своїх обов`язків при складання акту під час такого обстеження, чому не надана належна оцінка судом першої інстанції.

Не взято до уваги особисті якості батька, відносини, які існують між кожним з батьків і дитинною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Не взято до уваги, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має самостійних дохід, стан його здоров`я відмінний, на обліку не перебуває, умови його проживання гарні.

Зазначає, що суд виходив з існування презумпції на користь матері в питаннях виховання дітей, та прийнявши за основу правило, що захист дитини можливий тим з батьків з ким дитина проживає, що свідчить про недотримання судом принципу рівності батьків у вихованні дитини та існування гендерного стереотипу, що у вихованні дівчаток повинна мати перевагу матір, що протирічить висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №402/428/16-ц.

Вважає, що суд фактично вирішив інший спір, який виник між позивачем та відповідачем з приводу користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вказує, що без проведення судової психологічної експертизи дитячо-батьківських відносин вирішити цю справу неможливо.

Зазначає, що зазначену експертизу було заявлено клопотання 05.04.2021 року , проте протокольною ухвалою суд відмовив в проведенні такої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Проніна В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що судом встановлено, що ОСОБА_3 жодного дня не мешкала разом з батьком. В процесі судового розгляду справи твердження ОСОБА_1 щодо облаштування для дітей відповідних умов для життя і розвиту повністю спростовані.

Суду не було надано доказів того, що ОСОБА_1 надається допомога дітям, сплату лікування та придбання окулярів для ОСОБА_3 . Вказує, що постановами Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 року та 22.04.2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства. Окрім цього, на даний час він має заборгованість по аліментам за сім місяців.

Вважає, що судом правильно вирішено питання щодо відмови у задоволенні клопотання про проведення психологічної експертизи дитини, оскільки дитина висловила свою думку органу піклування.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд послався на урахування інтересів малолітньої дитини, її психологічного стану та особливостей фізичного розвитку, а саме: хворобу очей, яка потребує приділення додаткового часу з боку дорослих та обмеження дитини у перегляді телевізора, комп`ютера, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, та вказав на дотримання балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, врахування висновку органу опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання матері, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом матір`ю, на підставі чого дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та визначив місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Суд зазначив, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде більш сприятливим для дитини, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю, ураховуючи матеріальний, житловий стан сторін, їх характеристики та ставлення дитини до батьків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц (провадження № 61-23711св18) зазначено, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що місце проживання дитини визначено судом або органом опіки і піклування, то вимога про відібрання дитини є передчасною та задоволенню не підлягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.06.2003 перебували у зареєстровано шлюбу, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.11.2017 у справі №638/9185/17, рішення набрало законної сили 05.12.2017 (а.с. 12,14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції та копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції відповідно (а.с. 12,13).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досягти згоди щодомісця проживання дітей не змогли, у зв`язку з чим пред`явлено як позовну заяву так і зустрічну позовну заяву.

З наданої позивачем копії договору дарування від 10.08.2018 вбачається, що ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 15-17,25).

З довідки директора ТОВ «Харків- прилад» від 11.08.2020 №3 випливає, що ОСОБА_2 працює на підприємстві ТОВ «Харків- прилад» на посаді фахівця з продажу з окладом 8000 грн (а.с. 18).

ОСОБА_3 навчається у 2-б класі КЗ «Харківська спеціалізована школа з поглибленим вивчення окремих предметів №133 «Лецей мистецтв» ХМР, що підтверджується довідкою директора школи від 11.08.2020 №402 (а.с. 19).

З довідки директора Харківського приватного навчально - виховного комплексу «Очаг» від 11.08.2020 вбачається, ОСОБА_4 відвідує гімназію «Очаг» (а.с. 20).

Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.02.2021 підтверджується, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 21).

Окрім того, позивачем надано довідки, які підтверджують, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» та КНП «Міський психоневрологічний диспансер», а також не має патологій (а.с. 22,23,24).

З наданих позивачем за зустрічним позовом доказів вбачається, що ОСОБА_1 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має дохід, раніше судимим не був (а.с. 5356-57,58,67,68).

16.01.2021 ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_3 , видане Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 100,101).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2020 у справі №638/2839/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження №64,27001 з виконання рішення суду №638/2839/20 (а.с. 109,110).

25.11.2020 Департаментом служб у справах дітей подано висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 №581, відповідно до якого Департамент вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 41-42).

Окрім того, 16.12.2021 Департаментом служб у справах дітей надано пояснення, відповідно до яких надання висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 відсутні правові підстави, оскільки відповідно до п. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою (а.с. 185).

У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З наданого акту обстеження проживання від 21.09.2020, який було складено органом опіки при підготовці висновку, вбачається, що обстеження умов проживання проведено у зв`язку з визначенням місця проживання ОСОБА_3 . Обстеження умов проведено по АДРЕСА_4 . В квартирі зроблено ремонт, вікна металопластикові, вхідні двері металеві, на підлозі лінолеум, опалення автономне, гаряча вода через підігрів, родина має необхідні меблі та речі побутового вжитку, технічні засоби - холодильник, пральна машина, ноутбук, кондиціонер, у дитини окреме ліжко, в наявності дитячий комплект меблів - стіл, диван - ліжко, багато іграшок, є сезонний одяг, взуття, канцелярські приладдя (а.с. 43 т.1).

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що висновком Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.11.2020 року № 581 щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , враховуючи, в першу чергу, інтереси дитини, Департамент служб, що діє від імені органу опіки та піклування, зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю, ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради обстежити місце проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , стан відносин її з батьком, наявні можливості у батька забезпечити для дитини належні умови для її проживання, виховання та розвитку з урахуванням тих соціальних зв`язків, які існують у дитини з рідними та іншими близькими людьми, які її оточують.

На виконання вимог ухвали Департамент служб у справах дітей ХМР надав акт обстеження умов проживання від 02.03.2023 року.

З зазначеного акту вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою реєстрації постійного місця проживання відповідача - АДРЕСА_1 , умови проживання добрі, для виховання та розвитку дитини створено необхідні у умови.

Зі слів батька зазначено, що до виникнення конфліктної ситуації з ОСОБА_2 його стосунки з донькою були дружніми, люблячими, але на даний час у зв`язку з воєнним станом та евакуацією дитини їх спілкування не можливе через позицію та заборону матері. Батько має можливість забезпечити належні умови для проживання доньки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначено, що родина батька, а саме його дружина ОСОБА_12 та донька ОСОБА_13 позитивно ставляться до ОСОБА_3 та не заперечують її проживанню у сім`ї.

З наданих ОСОБА_2 пояснень вбачається, що з 24 лютого 2022 року вона разом з донькою ОСОБА_3 проживає за кордоном, вона створила їй безпечні умови проживання та піклується про гармонійний психологічний стан ОСОБА_3 в умовах війни.

Згідно наданих позивачкою до суду апеляційної інстанції посвідчень особи, виданих 23.05.2022 у м. Бухаресті, Румунія, вбачається, що позивачка ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі Імплементаційне рішення Ради (ЄС) 2022/382 від 4 березня 2022 року, яке встановлює наявність масового припливу переміщених осіб з України у значенні статті 5 Директиви 2001/55/ЄС та має наслідком запровадження тимчасового захисту - перебуває під захистом держави Румунія (а.с. 102, 103 т.2).

Відповідно до наданих позивачкою листів подяки від 12.01.2023 ОСОБА_2 бере активну участь і культурному житті українських біженців на території Румунії (а.с. 99-100, 101).

Наведене свідчить, що на день ухвалення оскарженого рішення суду від 15.09.2022 позивачка разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 скористалися можливістю евакуації до безпечного місця проживання через загрозу їх здоров`ю та життю, яка виникла внаслідок російської військової агресії відносно України, та вони наразі продовжують перебувати під захистом держави Румунія, яка входить до Європейського союзу.

Вказані нові докази суд апеляційної інстанції приймає до уваги відповідно до приписів ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки позивачка, яка перебуває у евакуації, не могла з поважних причин надати до суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що позивачка разом з донькою наразі перебуває у безпечному місці під тимчасовим захистом у країні ЄС, який надається відповідно до Директиви 2001/55/ЄС, та має зареєстроване постійне місце проживання у місті Харкові, в Україні, де також створені умови для їх проживання, куди вона має можливість повернутися після нормалізації ситуації у безпековому відношенні, пов`язаному з військовою російською агресією по відношенню до України та загально відомими фактами регулярних ракетних обстрілів житлових будинків та цивільних об`єктів у місті Харкові, які відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування, яким наразі сторони не мають можливості запобігти з причин, які від них не залежать, та на які суд немає ефективного впливу з огляду на вищевказану російську військову агресію.

Колегія суддів з урахування вищевказаного важливого безпекового фактору вважає, що рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю відповідає її найкращим інтересам, у першу чергу забезпечення основоположних прав на безпечне життя та збереження її здоров`я, які наразі гарантовані за місцем їх проживання у Румунії краще, аніж в Україні. В цьому суд вбачає справедливий баланс інтересів сторін по відношенню до інтересів їх малолітньої дитини, які у даному спорі мають пріоритетне значення.

Отже, враховуючим пояснення сторін, висновки органу опіки, та визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема тому, що позивач отримує дохід, має постійне місце проживання, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що мати може забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини. Такі висновки суду апелянтом належним чином не спростовані.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, буде мати більш позитивний вплив на дитину.

З огляду на такі обставини судом правильно враховано інтереси дитини, її вік, та потребу внаслідок цього у постійній материнській турботі. Колегія суддів відхиляє за недоведеністю аргументи скарги про те, що позивачка маніпулює інтересами малолітньої доньки з метою забезпечення можливості свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки як вбачається з витягу з реєстру Харківської територіальної громади станом на 14.03.2023 вона ще до звернення до суду з цим позовом вже мала зареєстроване місце проживання за вищевказаною адресою (а.с. 107 т. 2).

Колегія суддів погоджується з тим, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде наразі проживати, який позивачка зобов`язана забезпечити на основі рівних прав та обов`язків, та з урахуванням того значного внеску в утримання спільних з позивачкою ОСОБА_2 дітей, який зробив відповідач внаслідок дарування 10 серпня 2018 року їм вищевказаної квартири АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу з позивачкою (а.с. 15-17 т.1).

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, між батьками, визначене судами місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені в межах доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції обставини та застосування норм права, не містять визначених у ст. 376 ЦПК України підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Котляр Андрія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2023 року

Головуючий - В.Б. Яцина.

Судді - І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.