Номер справи 237/1706/23
Номер провадження 2/237/618/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.04.23 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

за участю секретаря судового засідання Бахтіяровій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Великоновосілківської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 07.11.2009 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджено: копією свідоцтва про народження серійний номер НОМЕР_1 , видане 10.02.2010 року виконкомом Красненської сільської ради Красноармійського району Донецької області). Подружнє життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося, сторони мали різні погляди на обов`язки подружжя у сім`ї, організацію побуту та дозвілля. В 2014 року спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено. Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.06.2014 року по справі № 220/742/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (копія рішення долучається до позовної заяви). Спір про місце проживання неповнолітнього сина між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникав. ОСОБА_3 , 2014 року народження після розлучення батьків проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 прикладає зусилля для існування всіх необхідних чинників, що сприяють розвитку неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2010 року народження; позивач повністю забезпечує фізичний і духовний розвиток сина, створює стабільні та гармонійні умови для життя дитини.

З 2014 року і по теперішній час ОСОБА_1 проживає в цивільному шлюбі разом із ОСОБА_4 . Останні теж мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серійний номер НОМЕР_2 , видане 27.10.2015 року виконкомом Красненської сільської ради Красноармійського району Донецької області. Неповнолітній ОСОБА_3 також мешкає разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та неповнолітньою ОСОБА_5 .

За час сумісного проживання однією родиною між ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_3 , 2010 року народження склалися гарні стосунки, чоловік позивача приймає активну участь в житті та розвитку дитини, займається вихованням хлопчика, матеріально його утримує. В свою чергу, ОСОБА_3 висловлює повагу до ОСОБА_4 , сприймає та називає його батьком.

Відповідач ОСОБА_2 повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітньої дитини мали місце всі необхідні для цього чинники; жодного піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, жодної участі у формування особистості дитини не приймає.

Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позбавити відповідача батьківських прав з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив.

Представник Служба у справах дітей Великоновосілківської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив.

Станом на __ року відзив на позов від відповідача до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи за правилами загального позовного провадження був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав.

У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне.

Як вже було вище зазначено, ОСОБА_1 створює необхідні умови для повноцінного розвитку неповнолітнього сина. Остання має прекрасні риси характеру гарної матері, завжди проявляє до сина розуміння, чуйність, турботу та підтримку; позивач досить матеріально забезпечена, утримує сина без жодної грошової допомоги зі сторони ОСОБА_2 , в примусовому порядку аліменти з останнього не стягнуто; за місцем проживання позивач зарекомендувала себе з позитивної сторони.

ОСОБА_2 , будучи біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , 2010 року народження за період проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 - сина жодного разу не відвідував. Перешкод у спілкуванні, зустрічах відповідача з дитиною - позивач ОСОБА_1 ніколи не чинила.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Тривалий час ОСОБА_2 не приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина, не турбується за стан його здоров`я та розвиток, не цікавиться успіхами в навчанні, матеріально дитину не утримує. При цьому, відповідач свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків, а саме - самоусунувся від виховання сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування хлопчика до самостійного життя.

В контексті вказаного, сторона позивача звертає увагу суду, що будь-які об`єктивні причини ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини відсутні.

Відповідач, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини.

Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Оцінюючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що відповідачем не подано суду доказів на підтвердження того факту, що відповідач здійснював належним чином свої батьківські обов`язки, турбувався про фізичний та духовний розвиток дитини.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає встановленим факт ухиляння відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, батько, мати позбавлені батьківських прав, маю право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України).

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 180-183, 243-244 СК України, ст.ст. 55, 58, 60, 63, 64 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Великоновосілківської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набуває законної сили негайно з моменту підписання суддею для запобігання загрози життю та здоров`ю учасників процесу у період дії воєнного стану.

Учасники справи не обмежуються у правах подачі апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя С.М. Ліпчанський