Справа № 574/216/22
Провадження №2/574/26/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Божок В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 вказаному домоволодінні зареєстрована, але з березня 2019 року не проживає, її колишня невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перешкод в проживанні в домоволодінні вона їй не чине, ОСОБА_2 не несе витрат пов`язаних з утриманням житла, не виявляє інтерес до житла більше одного року. Вона добровільно залишила помешкання та виїхала на проживання до своїх батьків за адресою АДРЕСА_2 . На неодноразові прохання знятися з реєстрації з даної адреси залишились поза увагою. На даний час вони не спілкуються. При цьому реєстрація відповідача у належному їй житловому будинку впливає на її право отримання субсидії та тягне додаткові фінансові навантаження.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ..

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 28.06.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 25.07.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач почала проживати та була зареєстрована у належному їй житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у 2018 році після укладення шлюбу з її сином ОСОБА_3 . Однак, подружнє життя у них не склалося та ОСОБА_2 в березні 2019 року залишила її житловий будинок і з того часу жодного разу в ньому не з`являлася. На даний час шлюб між її сином та ОСОБА_2 розірвано і вони проживають окремо.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за адресою її зареєстрованого місця проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася та заяв про розгляд справи без її участі не подавала.

З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності відповідача.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона добре знає сім`ю ОСОБА_1 та часто буває в них у гостях, оскільки проживає на сусідній вулиці. ОСОБА_2 після розлучення з сном позивачки залишила її будинок, переїхавши в м. Суми, та більше трьох років у будинку вона її не бачила.

Аналогічні покази надав свідок ОСОБА_5 , який також проживає по сусідству від ОСОБА_1 .

Заслухавши доводи позивача, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки, виданої Червонослобідським старостинським округом Конотопського району Сумської області, станом на 14.06.2022 року крім позивачки у вказаному житловому будинку зареєстровані: чоловік - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 (а.с.6).

З довідки депутата Буринської міської ради восьмого скликання ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає вказаною адресою з березня 2019 року (а.с.6).

Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано 03.07.2020 року (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормами ч.1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Частиною першою ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч.2 ст.156 ЖК УРСР).

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 405 ЦК України встановлено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із аналізу вищенаведених норм права слідує, що правом на звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на підставі ст.405 ЦК України наділений лише власник такого житлового приміщення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 379 ЦК України встановлено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ч.1 ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

ОСОБА_9 на підтвердження наявності у неї права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , надано договір про купівлю-продаж житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями від 12.08.1992 року, предметом якого був житловий будинок по АДРЕСА_3 , (без зазначення населеного пункту, району та області) та довідку спілки селян «Колос» Червонослобідської сільської Ради народних депутатів №38 від 19.02.1993 року (а.с.12-13, 16).

Також, позивачкою було надано для огляду в судовому засіданні виготовлений на її ім`я технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_3 .

Згідно копії рішення Червонослобідської ради Буринського району від 12.11.2015 року було переіменовано АДРЕСА_1 без зміни поштових номерів житлових будинків та споруд.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів того, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Не підтверджує вказаної обставини і надана позивачкою виписка з погосподарської книги на 2021-2025 роки згідно якої вона є головою домогосподарства за вказаною адресою.

Жодних доказів того, що реєстрація відповідача у спірному житловому будинку впливає на право ОСОБА_1 на отримання субсидії та тягне додаткові фінансові навантаження суду нею також не надано.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не доведено набуття нею у встановленому законом порядку права власності на спірний житловий будинок, що свідчить про недоведеність порушення її прав чи інтересів, як власника цього житлового приміщення в зв`язку з реєстрацією у ньому ОСОБА_2 , та є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 13, 23, 223, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 03.04.2023 року.

Суддя Т.Р. Гук