Пр. № 2/336/202/2023
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Щасливої О.В., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування рішення житлової комісії та поновлення на житловому обліку,

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування рішення житлової комісії, втілене в протоколі засідання житлової комісії військової частини, про зняття з квартирного обліку та про зобов`язання відповідача поновити позивача на обліку з поліпшення житлових умов.
В позові зазначив, що протягом двадцяти восьми років проходив службу в лавах Збройних Сил України і відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2020 року № 194 звільнений в запас на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.
Під час проходження військової служби, а саме: 19 липня 1996 року, позивача поставлено на квартирний облік на отримання постійної житлової площі. Як особа, що має право на першочергове отримання постійної житлової площі, він зарахований на відповідний облік з 30 липня 2017 року. За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 службовим або власним житлом за рахунок Міністерства оборони України він не забезпечений.
У березні 2021 року позивачем був отриманий протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 3 від 30.03.2021 року, згідно з яким позивача знято з квартирного обліку на отримання житлової площі на підставі пункту 9 Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як такого, що звільнений в запас за спливом строку контракту.
Таке рішення відповідача, на думку ОСОБА_1 , є неправомірним, оскільки в силу закону військовослужбовці та члени сімей військовослужбовців, які мають двадцять і більше років вислуги на військовій службі, мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку.

У зв`язку з викладеним просить скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 3 від 30.03.2021 року, про знаття його з квартирного обліку та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку на отримання житлової площі з 29 липня 1996 року, а з 30 липня 2017 року на першочерговому обліку на отримання житлової площі.

Ухвалою судді від 31.12.2021 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались.

В судове засідання позивач не з`явився. Його представник надав письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду або про вирішення справи у його відсутність не надав.

Разом з тим представником відповідача наданий суду письмовий відзив.

Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність її учасників.

З відзиву відповідача випливає, що позивача звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Між тим у відповідності до пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на продовження перебування на квартирному обліку мають лише військовослужбовці, які звільнені з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше двадцяти років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі.

І так як позивача звільнено з іншої підстави, що не передбачена наведеним положенням законодавства про соціальний і правовий захист військовослужбовців, рішення житлової комісії, втілене в протоколі її засідання № 3 від 30.03.2021 року, є правомірним, що, як вважає представник відповідача, виключає задоволення позову.

У зв`язку з викладеним відповідач в особі представника просить про залишення позову без задоволення.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами фактичними даними, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України з серпня 1992 року по 31 серпня 2020 року. Звільнений в запас на підставі наказу № 194 командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2020 року у відповідності до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а. с. 9).
19 липня 1996 року позивач, перебуваючи на службі у військовій частині НОМЕР_1 , поставлений на облік на отримання постійної житлової площі, а з 30 липня 2017 року переведений на облік як особа, що має право на першочергове отримання постійної житлової площі (а. с. 10).
Рішенням, що прийняте на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і втілене в протоколі № 3 від 30.03.2021 року, квартирний облік позивача припинений у зв`язку із звільненням в запас за спливом строку контракту на підставі пункту 9 Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а. с. 10).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей внормовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який встановлює єдину систему соціального та правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, гарантує в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, як слідує з преамбули вказаного Закону.

Частиною першою статті 12 Закону передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року, якою затверджений «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями».

Як зазначено судом, позивач перебував на обліку з поліпшення житлових умов.

У відповідності до пункту 2 «Порядку…» останній визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей ( п.1 Порядку).

Пунктом 29 «Порядку…» визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі

звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я або у

разі, коли вони на час звільнення мають вислугу військової служби

не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із

скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів у

разі неможливості їх використання на військовій службі залишаються

на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з

державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації

за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі

розформування військової частини - у територіальних центрах

комплектування та соціальної підтримки і відповідних

квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом

позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи містить частина 9 статті 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою встановлено наслідки звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, що перебувають на квартирному обліку.

За змістом вказаної норми, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

З наведеного положення закону випливає, що правом на продовження перебування на квартирному обліку до одержання житла користуються військовослужбовці, звільнені:

у відставку (1);

в запас:

-за станом здоров`я (2);

-якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років (3);

-у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі (4).
За змістом статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

З наведених положень законодавства у їх системному взаємозв`язку слідує висновок, що правом на залишення на квартирному обліку після звільнення володіють усі без винятку військовослужбовці, що звільнені у відставку, тобто ті військовослужбовці, що досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку; та військовослужбовці, звільнені в запас: за станом здоров`я (1), такі, що мають вислугу військової служби не менше 20 років (2), звільнені у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі (3).

Позивач, який безперервно проходив військову службу з серпня 1992 року по 31 серпня 2020 року та набув вислугу військової служби двадцять вісім років один місяць (тобто більше двадцяти років), у відповідності до наведеної статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підпадає під коло звільнених військовослужбовців, чиє перебування на квартирному обліку не припиняється у зв`язку з припиненням військової служби, як такий, що має вислугу військової служби не менше двадцяти років.

Наведене означає відсутність права у уповноваженого на постановку та зняття військовослужбовців з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, органу припинити облік позивача у зв`язку із звільненням останнього в запас.

На вказаний умовивід суду не впливають твердження представника відповідача про те, що підстава звільнення позивача, а саме: розірвання контракту у зв`язку із закінченням строку його дії, не передбачена частиною 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки збереження квартирного обліку за звільненим військовослужбовцем перебуває в залежності не лише від підстави звільнення особи з військової служби, а може бути зумовлено іншими обставинами, зокрема, наявністю військової вислуги понад двадцять років, а це є самостійною підставою для залишення особи на обліку незалежно від причини звільнення, на що вказує вжиття законодавцем розподільного сполучника «або» (або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років).
Що стосується припинення квартирного обліку військовослужбовців, його випадки встановлені пунктом 30 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», згідно із яким військовослужбовці знімаються з обліку у разі:
поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в
наданні житла;
засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк
понад шість місяців, крім умовного засудження;
звільнення з військової служби за службовою невідповідністю,
у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту
військовослужбовцем;
подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали
підставою для зарахування на облік;
в інших випадках, передбачених законодавством.
Як слідує із змісту наведеного пункту, для зняття військовослужбовця з квартирного обліку законодавцем встановлено перелік передумов, яким не охоплюється така підстава, як звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
І хоча означений перелік не є вичерпний і в ньому наявні посилання на інші випадки, встановлені законом, проте законодавством, що регулює вказані правовідносини, не передбачено такої підстави.
Разом з тим, як вже зазначалось судом, наявність у позивача вислуги військової служби тривалістю понад двадцять років є самостійною передумовою для продовження перебування на квартирному обліку аж до надання житла у відповідності до потреби особи.
Підсумовуючи викладене, суд доходить переконання, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі двадцять років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п. 30 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями».
Аналогічні правові позиції викладені постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 748/303/20 від 24 вересня 2021 року; Верховного Суду: від 17 березня 2020 року у справі № 487/5835/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 та від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18, і їх враховує суд при розв`язанні подібних правовідносин.
У відповідності до статті 1 Розділу І «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року, для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.

За змістом статті 7 Розділ П «Інструкції…» житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо, зокрема: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Так як саме рішення житлової комісії про зняття позивача з квартирного обліку є таким, що містить порушення його права, суд знаходить обране позивачем знаряддя захисту таким, що відповідає змісту порушення права та ефективно відновить його.

Керуючись ст. 14, 16 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 174, 212, 213, 215, 224, 292, 294 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , втілене у протоколі № 3 від 30.03.2021 року, в частині зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 на отримання житлової площі.

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку за тим же номером у списку:

-на отримання житлової площі з 29 липня 1996 1996 року;

-на першочергове отримання житлової площі - з 30 липня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя О.В. Щаслива