Справа № 682/64/23
Провадження № 2/682/144/2023
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Маршал І.М.,
з участю секретаря судових засідань Захарчук С.П.,
прокурора Шепетівської окружної прокуратури Хмельницької області Бондарук Т.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута цивільну справу за позовом першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в Хмельницькій області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Улашанівської сільської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус Агро Плюс» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння у комунальну власність, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-
Таким чином, ОСОБА_2 , на час прийняття ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області наказу № 22-7684-СГ від 26.10.2018, використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Тому просить позов задовольнити.
Представник Улашанівської сільської ради в судове засідання надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила.
Представник відповідача ТОВ «Таурус Агро Плюс» належним чином повідомлений про розгляд справи судом, в судове засідання не з`явився, причин неявки до суду не повідомив.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області належним чином повідомлений про розгляд справи судом, заперечень проти позову не подав, у письмовій заяві до суду просить розглянути справу за його відсутності.
Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки до суду не повідомили.
Заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.
10.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2.0000 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області.
17.09.2018 року наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-6333-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для надання її у приватну власність, для ведення особистого селянського господарства, із земель, розташованих за межами населених пунктів, на території Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області.
17.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2.0000 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області.
20 листопада 2018 року ОСОБА_2 вказану земельну ділянку продав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу № 1478 від 20.11.2018 (право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_3 20.11.2018).В подальшому ОСОБА_3 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 04.08.2020 № 1102.
Право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_1 04.08.2020.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектар.
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією.
Згідно зі ст. 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, законодавством України заборонено повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до ч. 3 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах за позовами власників майна щодо його відчуження за наступними правочинами таке майно може бути витребувано від особи шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав , передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У постанові ВП ВС від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спріного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Такі ж правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 06.03.2019 у справі № 911/3158/17.
У постанові ВП ВС від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника.
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Такі висновки сформульовані у постановах ВП ВС від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Оскільки ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку без достатньої правової підстави, він мав би повернути незаконно отриману ним земельну ділянку у власність держави. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 вказану земельну ділянку продав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу № 1478 від 20.11.2018 (право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_3 20.11.2018).
В подальшому ОСОБА_3 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 04.08.2020 № 1102.
Право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_1 04.08.2020.
Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Таким чином, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Разом з тим, оскільки сама земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі, то вона підлягає витребуванню від відповідачки ОСОБА_1 .
Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).
Стаття 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Суспільний інтерес, який полягає в поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон, набув право власності на неї.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів держави в особі державного органу у цій справі, то слід врахувати наступне.
Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Порушення інтересів держави полягає в тому, що третя особа ОСОБА_2 порушив передбачене ст. 121 ЗК України право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектар.
Підставою представництва прокурором інтересів держави у цій справі є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Улашанівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру») та повідомлення про те, що Улашанівська сільська рада Шепетівського району Хмельницької області не буде самостійно звертатись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Таурус Агро Плюс» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння у комунальну власність.
Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 і підлягає застосуванню у цій справі.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Щодо вимог про стягнення з відповідачів в користь позивача процесуальних витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Хмельницькою обласною прокуратурою сплачено 2481 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1240 грн. 50 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в рівних частках з кожного.
Керуючись ст.ст. 4-13, 81, 82, 89, 133, 141, 158, 264-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 387, 388, 1212 ЦК України, ст.ст. 15-1, 116, 118, 121, 122, 126 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Пропрокуратуру», суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя Маршал І. М.