Справа № 344/8697/18
Провадження № 2/344/151/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Мрічко Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на те, що 30 травня 1998 року між нею та відповідачем реєстровано шлюб. Вказаний шлюб розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2015 року. Від цього шлюбу у них є діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. За період перебування у шлюбі ними було набуто майно, про порядок поділу якого в добровільному порядку з відповідачем вони не домовились. Так, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти ними придбано майно, свідоцтва про право власності на яке оформлено за відповідачем ОСОБА_2 , зокрема: квартиру, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.2006 серія НОМЕР_1 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473577; мезонін (підсобне приміщення) загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.2006, серія НОМЕР_2 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473578; мезонін (підсобне приміщення) загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.2006, серія НОМЕР_3 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473579; нежитлове приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м. по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про прав власності від 10.03.2006, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473580. Зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. Вартість квартири, загальною площею 75,1 кв.м., по АДРЕСА_1 становить 540000 грн., вартість нежитлового приміщення, загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 , становить 288000 грн., вартість мезонін (підсобне приміщення загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 становить 35900 грн., згідно проведеної оцінки вартість нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м., по АДРЕСА_2 , становить 780000 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає провести поділ майна, тому вона змушена звертатися до суду. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 06.06.2016 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час син досяг повноліття. Вважає, що розмір аліментів, які сплачує відповідач, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного, інтелектуального розвитку неповнолітньої ОСОБА_5 . Ця обставина має істотне значення, тому враховуючи інтереси їхніх дітей (у тому числі неповнолітньої дочки) слід відступити від засад рівності часток подружжя, збільшивши її частку майна. Крім того, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані і проживають вона, їхні діти та відповідач ОСОБА_2 . Відповідач створює неможливі умови для спільного проживання, оскільки постійно влаштовує сварки, що негативно впливає на мене та дітей. Щодо припинення неправомірних дій відповідача я неодноразово викликала працівників поліції. Таким чином відповідач створює умови, за яких спільне володіння та користування вищезазначеною квартирою є неможливим.

Відтак, позовними вимогами позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, по АДРЕСА_1 та 1/2 частину нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м, по АДРЕСА_2 ; за відповідачем ОСОБА_2 визнати право власності на мезонін (підсобне приміщення) загальною площею 55,4 кв.м., по АДРЕСА_2 , мезонін (підсобне приміщення) загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 та частину нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м. по АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У письмових поясненнях представник відповідача вказав на відсутність доказів того, що відповідачем вчинялися дії, за яких суд може відступити від засад рівності часток подружжя. Просить визнати за ОСОБА_2 право власності: на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_4 ; на 1/2 (одну другу) частку мезоніну (підсобне приміщення) загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 ; на 1/2 (одну другу) частку мезоніну (підсобне приміщення) загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 ; на 1/2 (одну Другу) частку нежитлового приміщення загальною площею 86,7 кв.м, по АДРЕСА_2 . Розгляд справи просить проводити за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Просить задовольнити позов. У подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо заявлених позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як слідує з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.1998 року.

Від шлюбу у сторін є діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 59, 60).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 травня 1998 року у Богородчанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області, актовий запис № 12, розірвано. Неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 8-9).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2016 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , аліменти в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі по 500 (п`ятсот) грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 10-11).

З наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_2 є власником:

квартири, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.2006 серія НОМЕР_1 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473577 (а.с. 14, 14 зворот);

нежитлового приміщення VII, загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.2006, серія НОМЕР_2 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473578 (а.с. 20, 20 зворот);

нежитлового приміщення VII, загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.2006, серія НОМЕР_3 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473579 (а.с. 21, 21 зворот);

нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м. по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про прав власності від 10.03.2006, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006, серія СВУ № 473580 (а.с. 27).

За висновками оцінювача, вартість квартири, загальною площею 75,1 кв.м, по АДРЕСА_1 становить 540000 грн. (а.с. 31); вартість нежитлового приміщення, загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 , становить 288000 грн. (а.с. 37); вартість мезонін (підсобне приміщення загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 становить 35900 грн. (а.с. 43). Згідно проведеної оцінки вартість нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м, по АДРЕСА_2 , становить 780000 грн. (а.с. 48).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена Великої Платою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, яку суд враховує у цій справі.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справпро право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Фактичні обставини справи на предмет їх відповідності приписам статей 60, 63, 69 Сімейного кодексу України та статей 328, 331, 368, 372 Цивільного кодексу України, дають підстави для висновку про те, що спірне нерухоме майно: квартира, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення VII, загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення VII, загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м. по АДРЕСА_2 , набута сторонами за час шлюбу, тому відносяться до спільної сумісної власності подружжя у рівних частках, відповідно до положень статті 70 Сімейного кодексу України.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні позивачу. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не доведено.

Таким чином, враховуючи, що спірне нерухоме майно квартира набуто сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що за сторонами слід визнати право власності по 1/2 частин:

квартири, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, по АДРЕСА_1 ;

1/2 частину нежитлового приміщення VII, загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 ;

1/2 частину нежитлового приміщення VII, загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 ;

1/2 частину нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м. по АДРЕСА_2 .

При цьому, позивачем належними доказами не доведено необхідності відступу від рівності часток вищезазначеного спірного майна, що є спільною сумісною власністю.

З огляду на вищенаведене, наявні підстави для часткового задоволення позову.

Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із чим, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на:

1/2 частину квартири, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, по АДРЕСА_1 ;

1/2 частину нежитлового приміщення VII, загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 ;

1/2 частину нежитлового приміщення VII, загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 ;

1/2 частину нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) право власності на:

1/2 частину квартири, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, по АДРЕСА_1 ;

1/2 частину нежитлового приміщення VII, загальною площею 55,4 кв.м, по АДРЕСА_2 ;

1/2 частину нежитлового приміщення VII, загальною площею 6,9 кв.м, по АДРЕСА_2 ;

1/2 частину нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 86,7 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 2643 гривень 00 копійок та 1500 гривень понесених витрат на оплату правничої допомоги.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 21.06.2023року.