КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/3731/15 Головуючий у І інстанції -Величко Т.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/6656/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», арбітражний керуючий Лінкевич Олег Миколайович, треті особи: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві; Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року у Святошинський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» (далі - ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», відповідач), треті особи: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просила визнати за нею майнове право вимоги оформлення права власності на житлову квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 . .

В подальшому, позивач звернулась до суду із заявою про зміну предмету спору (том 1 а.с.141) у якій просила суд визнати за нею право власності за матеріалами, обладнанням тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) житлової квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 .

Згідно із заявою про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності за матеріалами, обладнанням тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) житлової квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , в розмірі сплачених позивачем коштів за Договором доручення № 131/1-38 від 10 травня 2005 року - 357 975,00 грн. та сягнути судовий збір.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що між нею та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», 10 червня 2005 року укладено Договір доручення № 131/1-38, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання фінансування спорудження об`єкта нерухомості, а саме: житлову квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 , а після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію (плановий термін введення будинку в експлуатацію - 4 квартал 2006 року) надати позивачу документи, необхідні для послідуючого оформлення права власності на спірне майно.

Позивач вказала, що нею повністю сплачено вартість об`єкта у відповідності до п. 1.4 Договору у розмірі 375 975 грн., про що відповідачем надана довідка від 23 травня 2007 року, а тому її зобов`язання за вказаним Договором вважає виконаними у повному обсязі.

Зазначила, що з боку ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» зобов`язання за вказаним Договором не виконані повністю, об`єкт нерухомості не зданий в експлуатацію, чим порушено її право на об`єкт інвестування та оформлення його у власність.

Також, посилалась на те, що згідно з положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття об`єкта в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Також вказала, що станом на день звернення до суду з позовом, об`єкт будівництва за будівельним номером 38 , розрахунковою площею 79.55 кв.м., у тому числі жилою площею 37,66 кв.м., що складається з 2 кімнат, який розташований на 9 поверсі будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , будівництво, якої було доручено ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» на підставі Договору доручення від № 131/1-38 від 10 червня 2005 року не прийнято в експлуатацію. Таким чином майно, яке збудовано ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» є матеріалами, обладнанням, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд задовольнити іі позовні вимоги.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) житлової квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , в розмірі сплачених позивачем коштів за Договором доручення № 131/1-38 від 10 червня 2005 року, у сумі 357 975,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 579,75 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участь у розгляді справи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» (далі - «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ», Товариство) оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ», вказує на те, що Товариство участі у розгляді справи не брало, проте, оскаржуване рішення суду безпосередньо впливає на його законні права та інтереси, що є підставою для апеляційного оскарження рішення суду.

Зазначило, що постановою Господарського суду міста Києва від 16 квітня 2014 року (справа № 910/12257/13) визнано банкрутом ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», яке здійснювало будівництво будинку по АДРЕСА_3 .

Відповідно до Договору поруки від 20 вересня 2012 року, укладеного між Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України, ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» та ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ», останнє здійснює добудову будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Саме ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» на виконання Договору поруки від 20 вересня 2012 року має добудувати будинок та іншу нерухомість за адресою: АДРЕСА_3 , в якому знаходиться квартира за будівельним номером 38 , розрахунковою площею 79,55 кв.м., в тому числі, жилою площею 37,66 кв.м., що складається з 2 кімнат, яка є предметом спору в даній справі.

Отже, саме ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» взяло на себе всі зобов`язання ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», перед ОСОБА_1 по Договору доручення № 131/1-38 від 10 червня 2005 року, та виконувало функції Замовника житлового комплексу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кондратенко К.В. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» залишити без заоволення, а заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», в особі Ліквідатора: арбітражного керуючого Огулькової А.М., у відзиві на апеляційну скаргу просило у мотивувальній частині судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги встановити факт припинення дії поруки, встановленої договором від 20 вересня 2012 року. Відмовити ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» було укладено договір доручення, за умовами якого позивач доручила, а ТОВ «БІК «Інтербудінвест» зобов`язалось від імені та за рахунок доручителя профінансувати спорудження об`єкта нерухомості - житлову квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 , а після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію надати довірителю документи, необхідні для послідуючого оформлення об`єкта нерухомості у власність. Вартість об`єкта нерухомості становить 357 975 грн. Плановий термін введення будинку в експлуатацію - 4 квартал 2006 року.

Відповідно до довідки ТОВ «БІК «Інтербудінвест» від 23 травня 2007 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок товариства обумовлені договором доручення кошти у розмірі 357 975 грн.

Як встановлено судом, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» не виконало своїх договірних зобов`язань, об`єкт нерухомості позивачці не передав.

Відповідно до договору поруки від 20 вересня 2012 року, укладеного між

ТОВ «ІБФ «АВМ» (поручитель), ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (боржник), Службою безпеки України (кредитор-1), Службою зовнішньої розвідки України (кредитор-2), поручитель поручився перед кредиторами за виконання боржником його зобов`язань, що виникли з договору від 10 лютого 2005 року № 19/3-2-ж17 пайової участі у будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками на АДРЕСА_3 з усіма додатковими угодами та додатками до нього.

Пунктом 4.3 договору поруки визначено, що у разі ліквідації чи банкрутства боржника його права та обов`язки за основним договором, які забезпечені порукою, переходять до поручителя.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 липня 2013 року порушено провадження у справі № 910/12257/13, визнано грошові вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «БІК «Інтербудінвест» у розмірі 4 044 579, 04 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого.

Постановою Господарського суду міста Києва від 16 квітня 2014 року у справі № 910/12257/13, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» було визнано банкрутом.

Враховуючи викладене та посилаючись на ч.3 ст.331 ЦПК України суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову, як такого, що доведений.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може враховуючи наступне.

Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), які суд враховує на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «ІБФ «АВМ» є забудовником комплексу житлового будинку з вбудованими приміщеннями, підземного паркінгу та офісного центру на просп. Перемоги, 131 ву Святошинському районі м. Києва згідно з договорами: договором передоручення від 25 квітня 2012 року; договором № 2-3/12 управителя із забудовником житлового комплексу на проспекті Перемоги, 131 в м. Києві від 25 квітня 2012 року; договором поруки від 20 вересня 2012 року.

Так, у відповідності до пункту 2.3 договору передоручення від 25 квітня

2012 року замісник (ТОВ «ІБФ «АВМ») зобов`язується збудувати житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_3, ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування довірителям ФФБ у строки та на умовах, визначених договором управителя із забудовником.

Згідно з пунктом 1.1 договору доручення від 25 квітня 2012 року № 2/Д/12 в порядку та на умовах, визначених цим договором, довіритель (ДП«ФК «Інтербудінвест») доручає повіреному (ТОВ «ІБФ «АВМ») виконати функції забудовника на підставі договору № 2/-3/12 управителя із забудовником житлового комплексу на просп. Перемоги, 131 в місті Києві Фонду фінансування будівництва виду «А» від 25 квітня 2012 року з усіма внесеними до нього змінами та доповненнями.

Відповідно до пункту 2 договору № 1 від 25 квітня 2012 року про внесення змін до договору № 1-З/06 управителя із забудовником житлового комплексу на проспекті Перемоги, 131 в місті Києві від 17 липня 2006 року права і обов`язки ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», як забудовника по договору № 1-З/06 переводяться на нового забудовника -ТОВ «ІБФ «АВМ», внаслідок чого останній замінює первісного забудовника, як зобов`язану сторону по договору № 1-З/06.

Згідно з пунктом 2.5 договору поруки від 20 вересня 2012 року, що укладений ТОВ «ІБФ «АВМ» (поручитель), ТОВ «БІК «Інтербудінвест», Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки, встановлено, що поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за основним договором в повному обсязі. Основний договір, про який йде мова у пункті 2.5 договору поруки від 20 вересня 2012 року - це договір № 19/3-32-ж17 пайової участі у будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у Святошинському районі м. Києва від 10 лютого 2005 року.

Отже, рішенням суду першої інстанції безпосередньо вирішено питання про права та обов`язки ТОВ «ІБФ «АВМ» як забудовника спірного житлового будинку.

ВС зазначив, що згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особамидля правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», арбітражний керуючий Лінкевич Олег Миколайович, треті особи: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві; Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва.

Також встановлено, що рішення у цій справі ухвалено судом першої інстанції 31 березня 2016 року.

Позивач у цій справі клопотань про залучення до участі у справі іншої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» , який є забудовником житлового комплексу, як співвідповідача не заявляла.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, не залучив до участі в справі співвідповідачем Товариствоз обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ», що є підставою для відмову у задоволенні позову з цих підстав.

З врахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав залучення до розгляду справи не належних відповідачів, невірного суб`єктного складу відповідачів.

Частиною 1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в задоволенні позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зважаючи на те, що апелянтом сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у розмірі 5 369.63 грн (а.с.202, ТОМ 1) то ці витрати підлягають компенсації за рахунок позивача, як такі, що доведені та фактично понесені.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», арбітражний керуючий Лінкевич Олег Миколайович, треті особи: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві; Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» судовий збір за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у розмірі 5 369,63 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник