ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/913/22

Провадження № 22-ц/4820/718/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №676/913/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року (суддя Шевцова Л.М., повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала, що від шлюбу із відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , а відповідач з 2019 року живе та працює в Фінляндській Республіці, однак участі в утриманні сина не приймає, аліменти на його утримання не присилає, тоді як отримує заробітну плату від 4000 Євро. Позивачка посилається на те, що вона сама виховує сина, утримує квартиру в якій вони проживають, купує ліки та оплачує логопедну групу для дитини. Тому ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 Євро щомісяця з моменту звернення до суду та до досягнення сином повноліття.

Ухвалою Кам`янецьПодільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів повернуто позивачці.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року ухвалу Кам`янецьПодільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Кам`янецьПодільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи з 25.11.2022 і до повноліття дитини.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка вказує, що суд першої інстанції помилково зазначив в рішенні про те, що відповідач перераховував позивачці кошти в якості аліментів, адже це не відповідає дійсності, у зв`язку із чим ОСОБА_1 і звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Також, апелянтка посилається на те, що суд не звернув уваги, що вона просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в іноземній валюті та надала відповідну правову позицію Верховного Суду. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що суд незаконно стягнув аліменти з відповідача не з 17.02.2022, а з 25.11.2022. Апелянтка зазначає, що суд помилково вказав про те, що ОСОБА_2 не працює, перебивається тимчасовими заробітками, адже це спростовується розрахунковими листами його зарплати в Фінляндській Республіці. Поміж того, на думку ОСОБА_1 , адвокат Рудик В.В. не мала повноважень на представлення інтересів відповідача в суді першої інстанції.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою повністю задовольнити її позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Рудик В.В. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Так, представник зазначає, що відповідач піклується про свого сина, в матеріалах справи наявні платіжні доручення, де отримувачем коштів зазначена позивачка і саме вона щомісяця отримувала перераховані відповідачем кошти. Відповідач ОСОБА_2 висилав позивачці по 200 Євро на утримання сина; будучи в Україні, проводив час з сином, гуляв з ним. Представник вказує, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача щомісячних доходів в розмірі 12000 Євро, а також належність відповідачу майна в Фінляндській Республіці. Адвокат вважає, що оскаржуване рішення, яким з ОСОБА_2 стягнуто на утримання сина аліментів розмірі 6000 грн є достатнім для його належного утримання. А правова позиція Верховного Суду, що викладена у постанові від 18.09.2019 по справі №522/4045/13 не підлягає застосуванню, оскільки обставини в зазначеній справі не є аналогічними до справи № 676/913/22.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2023 року відвід колегії суддів, заявлений представником позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 визнано необґрунтованим. Питання про відвід колегії суддів Корніюк А.П., П`єнти І.В., Талалай О.І. передано на розгляд судді, визначеному у порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2023 року в задоволені заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про відвід колегії суддів Корніюк А.П., П`єнти І.В., Талалай О.І. відмовлено.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване судове рішення скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.01.2018 (а.с. 30).

Відповідно до витягу №333/04-17 відділу реєстрації місця проживання Департаменту правового супроводу та контролю від 01.02.2022 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; разом із нею за цією адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.38).

Згідно довідки про доходи Кам`янець-Подільського університету ім. І. Огієнка за період з серпня 2021 року по січень 2022 року ОСОБА_1 отримала 35818,18 грн заробітної плати (а.с. 31).

Відповідно до відомостей Пенсійного фонду України від 02.02.2022 ОСОБА_1 отримала дохід за 2018 рік в розмірі 47785,80 грн, за 2019 рік 50076 грн, за 2020 рік 57784 грн, за 2021 рік 21483,87 грн (а.с.32-33).

Рішенням Кам`янець Подільського міськрайонного суду від 27 квітня 2022 року, що набрало законної сили 28.05.2022 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець Подільському Кам`янець Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №961 розірвано (а.с. 68).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи з 25.11.2022 та до повноліття дитини, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач на даний час не працює, перебивається тимчасовими заробітками, проте продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тоді як позивачкою не надано доказів про те, що ОСОБА_2 може сплачувати аліменти у розмірі 3000 Євро щомісячно на утримання дитини.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України.

Частинами 1, 2 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В силу положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч. 2 ст. 182 СК України).

Частина 3 зазначеної статті також встановлює, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Судова колегія вважає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн щомісячно, суд першої інстанції відповідно до ст. 182 СК України не у повній мірі з`ясував матеріальний стан відповідача та не врахував, що позивачкою заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, обґрунтовуючи позов, посилалась на те, що відповідач працює за кордоном в Фінляндській Республіці, а тому має високий дохід і може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 Євро щомісячно.

Як слідує із матеріалів справи, у суді першої інстанції представником відповідача визнавався факт офіційного працевлаштування ОСОБА_2 у Фінляндській Республіці із щомісячною заробітною платою в розмірі 800-1000 Євро, що підтверджується відзивом ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , поданого представником ОСОБА_2 адвокатом Рудик В.В. (а.с. 70-72).

При цьому, представник відповідача на підтвердження працевлаштування та отриманих її довірителем ОСОБА_2 доходів надала суду копії роздруківок заробітної плати ОСОБА_2 на фінській мові без перекладу на українську мову.

Разом з тим, вказані документи не є належними та допустимими доказами по справі так, як відсутні належним чином завірені їх переклади на українську мову, як того вимагає законодавство та які б дали суду можливість зрозуміти їх суть та впевнитись у їх відповідності дійсному.

Також, як вбачається із інформації про проведені транзакції, ОСОБА_2 з Фінляндії було перераховано ОСОБА_1 26.09.2022 200 Євро, 25.08.2022 230 Євро, 25.07.2022 160 Євро, 15.07.2022 40 Євро, 15.07.2022 40 Євро, 25.02.2022 200 Євро, 24.06.2022 200 Євро, 25.05.2022 200 Євро, 25.03.2022 200 Євро, 25.04.2022 - 200 Євро, 25.10.2022 200 Євро (а.с.85-96).

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність позивачкою факту працевлаштування ОСОБА_2 за межами України та отримання ним щомісячної заробітної плати у валюті Євро.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті».

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач отримує заробітну плату в валюті, тому і аліменти належить стягнути саме в тій валюті, в якій виплачується заробітна плата.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений в постанові від 18 вересня 2019 року у справі №522/4045/13.

Враховуючи зазначене, наведені в апеляційні скарзі доводи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права є обґрунтованими.

Разом з тим, оцінивши у відповідності до вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено, що середньомісячний дохід ОСОБА_2 становить 12000 Євро та не доведено про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 3000 Євро. Адже надані позивачкою копії: довідки про її доходи, картки форми ОК-5 ПФУ Індивідуальні відомості про застраховану особу, витягу №333/04-17 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, акту 06-01/14 перевірки паспортного режиму 04.02.2022, акту №11 про встановлення фактичного місця проживання від 08.02.2022, інформації про проведені операції у АТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами за період з 01.05.2021 по 31.07.2021, дублікатів чеків на оплату ОСОБА_5 комунальних послуг не є доказами на підтвердження наявності у ОСОБА_2 матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина саме в розмірі 3000 Євро щомісячно.

З огляду на наведене, враховуючи положення статей 182, 199, 200 СК України та встановлені обставини справи судова колегія вважає, що існують законні підстави для часткового задоволення позовних вимог і стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 250 Євро щомісячно, починаючи з 17 лютого 2022 року (з дати звернення ОСОБА_1 до суду із позовом) і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що представник відповідача адвокат Рудик В.В. не мала повноважень на представлення у суді інтересів ОСОБА_2 , оскільки Договір про надання правової допомоги №37/22 укладено 24.10.2022 в той час, коли відповідач проживав Фінляндській Республіці і цей документ є сфальшованим.

Адже відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Встановлено, що адвокат Рудик В.В. мала право на представництво інтересів відповідача в суді першої інстанції на підставі ордеру серії СЕ №1051892 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 в Кам`янець-Подільському міськрайонному суді Хмельницької області (а.с. 74) та в суді апеляційної інстанції на підставі ордеру серії СЕ №1058364 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 в Хмельницькому апеляційному суді (а.с. 155).

А тому суд першої інстанції правомірно прийняв відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, що поданий в його інтересах представником адвокатом Рудик В.В.

Твердження апелянтки про те, що суд першої інстанції обґрунтував рішення копіями платіжних доручень про перерахунок відповідачем коштів в якості аліментів є голослівним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу положень ч 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та заважаючи на пропорційність задоволених позовних вимог, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 82,37 грн (992,40 грн * 8,3 (% задоволених позовних вимог))) та апеляційної скарги в розмірі 123,55 грн (1488,60 грн (992,40 грн *150%) * 8,3 (% задоволених вимог)) підлягає до стягнення із відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) Євро, починаючи з 17 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) в дохід держави 205 (двісті п`ять) грн 92 коп судового збору.

Постанова в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай