145/2035/20
4-с/145/3/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В.

при секретарі судового засідання Крикливій М.С.

за участі скаржника ОСОБА_1 , головного державного виконавця Олійник Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закриття виконавчого провадження, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №71268543 від 27.04.2023 року,

В С Т А Н О В И В:

До Тиврівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії Головного державного виконавця Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закриття виконавчого провадження, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №71268543 від 27.04.2023 року.

Скаргу мотивує тим, що 29.05.2023р. ним, на підвіконні, було знайдено лист з поштовим штампом від 24.05.2023р. з адресатом у вигляді Тиврівський ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), (додаток №1), в якому містився супровідний лист №8804 від 27.04.2023р. з Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (додаток №2) про направлення постанови від 27.04.2023р. та сама постанова ВП №71268543 про закінчення виконавчого провадження.

Інших документів конверт не містив.

В даному документі вказано, що згідно наказу №50 від 21.01.2023р. ОСОБА_1 поновлено на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального цеху ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» з 31.01.2023р. на підставі рішення Тиврівського суду від 04.10.2022р.

Враховуючи те, що в момент звільнення він не перебував на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального цеху ПрАТ «Гніванський завод СЗБ», що доводиться змістом його трудової книжки та змістом рішення Тиврівського районного суду по справі №145/2035/20 вважати дії особи, що діє як головний державний виконавець Олійник Н.А. належними для закриття провадження не можна.

Враховуючи те, що його звільнили як електромонтера, тоді як він перебував на посаді бригадира, суд постановив визнати дії ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо звільнення електромонтера бетонозмішувального цеху ОСОБА_1 в порядку п.2 ст.40 КзПП України незаконними та поновити його на посаді.

Як видно з резолютивної частини рішення суду, в ньому не вказано, що поновити його мають на посаді електромонтера, а вказано поновити на посаді, в сенсі на посаді яку він обіймав до звільнення, а це згідно його трудової книжки посада бригадира електромонтерів.

Також в рішенні чітко вказано, яким методом має відбутись поновлення на посаді, а саме: Визнати незаконним та скасувати кадровий наказ ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» №127-ОС від 06 листопада 2020 року.

При скасуванні наказу про звільнення автоматично відновлюється дія попереднього запису в трудовій книжці.

Видаючи наказ про поновлення його на посаді електромонтера, ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» не виконав рішення суду, а замість цього по суті перевів його на іншу посаду.

Матеріали виконавчого провадження не містять переконливих доводів належного виконання рішення суду, а враховуючи надані ним копії рішення суду з якого очевидно, що він до звільнення перебував на посаді бригадира електриків та трудової книжки, з якої очевидне те саме, поновлення його на неналежній посаді є очевидним фактом.

Причина по якій особа, що діє як головний державний виконавець Олійник Н.А. вирішила, що рішення виконано, не є відповідною, так як він не перебував на посаді електромонтера перед звільненням.

Його права до цього часу не відновлені, а рішення суду не виконане належним чином.

По факту боржник вчиняє підміну понять та не бажає поновлювати його на попередньо займаній посаді.

Він досі не поновлений на посаді та не може приступити до виконання обов`язків бригадира електриків, а враховуючи його інвалідність, його позбавляють можливості працювати.

Постанова про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Вважаючи виконаним рішення і виконанням рішення по факту не є одним і ти самим. А дії виконавця говорять про формальний підхід та ігнорування ряду невідповідностей частково виконаного рішення по відношенню до змісту рішення суду та трудової книжки з якої очевидно, що він не був електромонтером, а бригадиром на момент звільнення і поновлення його відбувається шляхом скасування наказу про звільнення, а не видачею наказу про поновлення його на посаді електрика.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Тиврівського ВДВС Олійник Н.А. по ВП №71268543 про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2023р.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримав. Пояснив, що до виконання обов`язків він не приступив. Його поновили на роботі з 31.01.2023 р., а звільнений був 06.11.2020 року.

Головний державний виконавець Олійник Н.А. зі скаргою не згодна, пояснила, що вона виконувала так як написано в рішенні суду, а тому просила відмовити в задоволенні скарги.

Суд, заслухавши думку скаржника, головного державного виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частина 1 ст.39 Закону визначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9).

Частиною першою статті 63 Закону встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Ст. 65 цього ж Закону визначає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №709/1465/19 провадження №61-5363св20 зазначив, що при розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

Судом встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду від 04 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Гніванський завод СЗБ" - задоволено.

Визнано дії ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо звільнення електромонтера бетонозмішувального цеху ОСОБА_1 в порядку п.2 ст.40 КзПП України незаконними та поновлено його на посаді.

Визнано незаконним та скасовано кадровий наказ ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» №127-ОС від 06 листопада 2020 року.

Зобов`язано ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» провести відповідні розрахунки втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до розрахунків.

Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» судовий збір в прибуток держави у сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні сплаченого ним судового збору.

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №71268543 від 27.04.2023 року виконавче провадження закрито, так як згідно наказу № 50-ос від 31.01.2023 ОСОБА_1 поновлено на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бітонозмішувального цеху ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" з 31.01.2023 на підставі рішення Тиврівського районного суду від 04.10.2022 року (а.с. 20 т.3).

Державний виконавець не звернув увагу на те, що відповідно до резолютивної частини рішення суду від 04.10.2022 поновлення ОСОБА_1 повинно було здійсненне божником з дати, що передувала звільненню, натомість, як вбачається з копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2023 ОСОБА_1 поновлено на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бітонозмішувального цеху ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" з 31.01.2023 року на підставі рішення Тиврівського районного суду від 04.10.2022 року, а не з моменту звільнення 06.11.2020 року.

Слід також зазначити, що поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто, створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, в Постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, в Постанові від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18.

Встановлено, що ОСОБА_1 хоч і ознайомлений з наказом про поновлення, однак його фактично не було допущено до роботи, не надано йому робоче місце, не ознайомлено його з посадовими обов`язками. Доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до переконання, що боржником рішення Тиврівського районного суду від 04.10.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді в повному обсязі та належним чином не було виконане, отже, у державного виконавця не було підстав закінчувати виконавче провадження №71268543 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірними, а тому постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 27 квітня року у ВП №71268543, щодо виконання рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.10.2022, слід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 18, 258-260, 268, 447-451 ЦПК України, ст.ст.1, 39, 40, 63, 65, 74 ЗУ "Про виконавче провадження", суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Олійник Н.А. ВП №71268543 про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2023 року.

Повний текст ухвали виготовлено 22.06.2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Вальчук В. В.