АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року

м. Чернівці

справа № 718/2329/22

провадження 822/193/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2023 року та на додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Масюк Л.О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу).

Зазначала, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», в особі начальника відділення Василькової Г.В. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» від 19 серпня 2008 року №28.

Вказує, що згідно розпорядження від 19 серпня 2008 року, яке укладене у письмовій формі, підписане уповноваженими на те особами і в якому зазначене посилання на договір №28, загальна сума вкладу складала 15000 євро.

Згідно розпорядження від 23 січня 2014 року загальна сума вкладу ОСОБА_1 складала 34337 євро 12 євроцентів.

Згідно розпорядження від 28 липня 2014 року загальна сума вкладу ОСОБА_1 складала 37255 євро 76 євроцентів.

Посилалася на те, що АТ «Альфа-Банк» не виконано зобов`язання з повернення суми депозитного вкладу.

Відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 4.4. ст.191 4.5, ст.200 ч.2 КК України, з якого вбачається, що ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», розташованого в місті Кіцмань по вул. Незалежності,71, заволоділа коштами фізичних осіб.

Просила суд стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором банківського вкладу від 19 серпня 2008 року №28 в розмірі 37255 євро 76 євроцентів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Сенс-Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору банківського вкладу №28 від 19 серпня 2008 року у розмірі 37255 євро 76 євроцентів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 січня 2023 року стягнуто з АТ «Сенс-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення ОСОБА_1 коштів підтверджено належними та допустимими доказами, грошові кошти за договором банківського вкладу позивачці, на її вимогу, не виплачені, а тому їх в примусовому порядку належить стягнути з відповідача.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

АТ «Сенс-Банк» в апеляційній скарзі просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2023 року та додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Сенс-Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення банківського вкладу та процентів) відмовити.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення про задоволення позову, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що розпорядження не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки складене не у відповідності до вимог нормативно-правових актів щодо документального оформлення касових операцій та не підтверджує внесення коштів за договором банківського вкладу, не відповідає формі документу даного виду, визначеній у додатку 8 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, не містить заповнення реквізитів, згідно додатку 16 до цієї Інструкції щодо зазначення платника та отримувача, рахунку/рахунків, на який вносяться кошти, підпису касира, призначення платежу.

Також вказують, що договір банківського вкладу № 28 від 19 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 складається із 4 сторінок, ОСОБА_1 не надано копії 3-ї та 4-ї сторінок та оригінал договору.

Зазначають, що ОСОБА_1 подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак судом першої інстанції розглянуто заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, за відсутності АТ «Сенс-Банк», не повідомленого належним чином про розгляд справи.

Вважають, що витрати на оплату послуг адвоката є необгрунтованими.

Посилаються на те, що з огляду на складність справи вартість послуг адвоката з складання позовної заяви має дорівнювати 3000 гривень.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

19 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Василькової Г.В., було укладено договір банківського вкладу №28 на суму депозитного вкладу в розмірі 15 000 євро.

Згідно п.1.1 вказаного договору банк відкриває депозитний рахунок за № НОМЕР_1 та приймає на вклад кошти в сумі 15000 євро (а.с.9-10).

Згідно розпорядження від 19 серпня 2008 року, яке укладено у письмовій формі, підписане уповноваженими на те особами і в якому зазначено посилання на договір №28, загальна сума вкладу складала 15000 євро (а.с.11).

Згідно розпорядження від 23 січня 2014 року загальна сума вкладу ОСОБА_1 складала 34337 євро 12 євроцентів (а.с.12).

Згідно розпорядження від 28 липня 2014 року загальна сума вкладу ОСОБА_1 складала 37255 євро 76 євроцентів євро (а.с.13).

Копією листа від 26 грудня 2014 року за вих. №09.202-86/96-17393, за підписом виконуючого обов`язки начальника Кіцманського відділення Подільського регіону ПАТ «Укрсоцбанк», підтверджується звернення позивача ОСОБА_1 до банку щодо вирішення питання про повернення банківського вкладу, на що позивачу було повідомлено про те, що співробітниками банку вживаються всі необхідні заходи для вирішення цього питання, а тому банку необхідно провести детальну перевірку фактів, що є трудомістким процесом (а.с.19).

Встановлено, що відповідно до обвинувального акту, в кримінальному провадженні №0000622, внесеному до ЄРДР 21 листопада 2014 року, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України, зокрема щодо отримання певний період від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 15000 євро (а.с.17-18).

Згідно рішення щодо реорганізації правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року стало АТ «Альфа-Банк», яке з 30 листопада 2022 року змінило найменування на АТ «Сенс Банк» (а.с. 14-16, 55-58).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Щодо рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2023 року

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави («ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 52, 53, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), на яку посилались в касаційних скаргах ОСОБА_3 та АТ «Альфа-Банк», зроблено висновок про те, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2019 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), на яку посилалась в касаційній скарзі ОСОБА_3 , зроблено висновок про те, що «у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18) зроблено висновок про те, що «наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх».

Як убачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника відділення Василькової Г. В. укладено договір банківського вкладу від 19 серпня 2008 року № 28.

Розпорядженнями від 19 серпня 2008 року, 23 січня 2014 року та від 28 липня 2014 року, які укладено у письмовій формі, підписані уповноваженими на те особами і в яких зазначене посилання на договір №28, загальна сума вкладу ОСОБА_1 складала відповідно 34337 євро 12 євроцентів та 37255 євро 76 єроцентів.

На вимогу ОСОБА_1 вклад в розмірі 37255 євро 76 євроцентів повернуто їй не було.

Отже, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення ОСОБА_1 коштів підтверджено належними та допустимими доказами, грошові кошти за договором банківського вкладу позивачці на її вимогу не виплачені, а тому їх в примусовому порядку належить стягнути з відповідача.

Щодо аргументів апелянта про те, що розпорядження є неналежним доказом у справі слід зазначити наступне.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час -час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 761/18883/15-ц (провадження № 61-20039св18), від 06 червня 2018 року у справі № 299/540/15-ц (провадження № 61-21611св18), від 25 вересня 2018 року у справі № 753/18070/15-ц (провадження № 61-12582св18).

До матеріалів справи приєднано договір банківського вкладу від 19 серпня 2008 року № 28, який укладено між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника відділення Василькової Г. В. та ОСОБА_1 .

За змістом п.1.1 вказаного договору банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком, шляхом видачі розпорядженнями, на відкриття депозитного рахунку та поповнення вкладу та договором.

Отже, розпорядження від 19 серпня 2008 року, 23 січня 2014 року та від 28 липня 2014 року, видане Кіцманським відділенням, є допустимим доказом у справі.

З огляду на наведене, посилання АТ «Сенс Банк» в апеляційній скарзі на те, що розпорядження, видані Кіцманським відділенням, складені не у відповідності до вимог нормативно-правових актів щодо документального оформлення касових операцій та не підтверджує внесення коштів за договором банківського вкладу, не відповідає формі документу даного виду, визначеній у додатку 8 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, не містить заповнення реквізитів, згідно додатку 16 до цієї Інструкції щодо зазначення платника та отримувача, рахунку/рахунків, на який вносяться кошти, підпису касира, призначення платежу не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 19 серпня 2008 року № 28 недійсним не визнано, тому його чинність презюмується.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачкою коштів підтверджено належними та допустимими доказами.

За відсутності доказів виконання зобов`язання, ОСОБА_1 має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу від 19 серпня 2008 року № 28, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 .

Додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2023 року

У апеляційній скарзі заявник посилається на те, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки під час розгляду судом питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат не проводиться встановлення обставин справи і фактів, виклик учасників справи для надання пояснень не є необхідним, тому такий є правом, а не обов`язком суду.

Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду України від 15 лютого 2023 року у справі № 947/14819/20.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

16 січня 2023 року на адресу Кіцманського районного суду Чернівецької області надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

АТ «Сенс Банк» подало до суду заперечення, вважаючи, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним з розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: ордером на надання професійної правничої допомоги виданого на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №20/10 від 20 жовтня 2022 року; додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2022 року; актом виконаних робіт від 09 січня 2023 року. Всього надано послуг на суму 12000 гривень.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 гривень є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що 21 грудня 2022 року судове засідання у даній справі не відбулося, а тому дійшов обгрунтованого висновку про виключення 1500 гривень з оплати професійної правничої допомоги за вказане судове засідання, яке не відбулося.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10500 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення- без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2023 року та додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2023 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2023 року та додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 05 квітня 2023 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н. Ю. Половінкіна