Справа №463/1733/23
Провадження №2/463/1023/23
УХВАЛА

20 березня 2023 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Львівського апеляційного суду -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів Львівського апеляційного суду, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Львівського апеляційного суду.

Згідно позовних вимог, просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його корить кошти в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , який в порушення норм ст.ст.8,40,55, п.8 ст.129 Конституції України шляхом постановлення незаконної ухвали від 11.08.2020 року по справі №462/4357/20 мав намір незаконного позбавити його доступу до правосуддя, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження в частині позовних вимог до Львівського апеляційного суду з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди та, висуваючи вимоги до Львівського апеляційного суду позивач обґрунтовує їх тим, що моральної шкоди йому завдано в результаті незаконних дій судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , який шляхом постановлення незаконної ухвали від 11.08.2020 року у справі №461/4357/20 мав намір незаконно позбавити його доступу до правосуддя.

Разом з тим, згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначала, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: 1) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); 2) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; 3) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Наведене підтверджує усталений підхід у практиці національних судів, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі правосуддя, може бути лише держава, а не суди чи судді.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що означений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Оскільки дії або бездіяльність судів (суддів) у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись виключно у порядку, передбаченому процесуальним законом, тобто до суду апеляційної чи касаційної інстанції, а не шляхом ініціювання окремого спору про відшкодування майнової чи моральної шкоди.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Отже саме позивач визначає ту особу, яку вважає відповідальною за порушення (невизнання) його прав.

За змістом позову ОСОБА_1 вказав відповідачами у справі: Державу Україна в особі Державної казначейської служби України та Львівський апеляційний суд.

З урахуванням того, що відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі правосуддя, може бути лише держава, а не суди чи судді, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17), приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження у частині вимог до відповідача Львівського апеляційного суду належить відмовити.

Щодо позовних вимог позивача до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України приходжу до наступних висновків:

За загальним правилом, яке міститься у ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 4 ст. 28 ЦПК України передбачено,що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З врахуванням відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Львівського апеляційного суду (знаходиться на території Личаківського районного суду м. Львова), інший відповідач знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна,6, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З врахуванням наведеного приходжу до висновку про те, що жодних підстав для розгляду даної справи Личаківським районним судом м. Львова немає, внаслідок чого дана справа не підсудна Личаківському районному суду м. Львова, разом з тим, у зв`язку з віддаленістю відповідача (знаходиться в м. Київ) та згідно вимог ч.4 ст.28 ЦПК України даний позов належить передати на розгляд до Червоноградського міського суду Львівської області для прийняття до свого провадження та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 2, 19,27,28,31,186, 260 ЦПК України,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди.

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передати на розгляд до Червоноградського міського суду Львівської області для прийняття до свого провадження та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С.І.