Провадження № 2/752/662/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24.02.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
за участі секретаря - Ракоїд Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2012 року між сторонами було укладено шлюб, актовий запис 506. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У Голосіївському районному суді міста Києва перебуває справа №752/4573/20 про розірвання шлюбу між сторонами.
Вказує, що 06.09.2002 року у спадщину позивачем було отримано 11/20 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
13.03.2018 року позивачем на підставі договорів купівлі-продажу 11/60 частини житлового будинку та 11/60 земельної ділянки вищевказане майно було відчужене третім особам, за що позивачем були отримані грошові кошти у розмірі 2 388 600,00 грн та 796 200,00 грн. У вказаних договорах зазначено, що вказане майно належить позивачу на праві приватної власності.
Позивач посилається на те, що у подальшому на вищевказані грошові кошти позивачем було набуте спірне майно, яке вона просить визнати своєю особистою власністю.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
На адресу суду надійшов відзив відповідача, у якому останній зазначає, що з народження дітей відповідач самостійно займається домашніми справами, приготуванням їжі, вихованням та навчанням дітей, а також матеріально забезпечує дітей усім необхідним. Вказує, що при розгляді справи про розірвання шлюбу позивач не виявляла бажання щодо розподілу придбаного у шлюбі майна. Вказує, що частину вищезазначеного будинку та частину земельної ділянки відповідач придбавав за власні кошти у розмірі 5 000,00 доларів США, які були зібрані відповідачем до шлюбу, та за грошові кошти покійного батька у розмірі 45 000,00 доларів США. Відповідач посилається на те, що наразі це єдине житло у якому він проживає разом з дітьми. Просить суд відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, зазначаючи на те, що будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 були придбані за кошти від продажу особистого майна позивача, а отже це є її особистою власністю.
Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення судового розгляду не звертався, причини неявки суду не повідомив.
Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 18.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 506.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120104104 від 10.04.2018 року вищевказаного будинку належить ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120103869 від 10.04.2018 року вищевказаного будинку належить ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2002 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями майна ОСОБА_10 є в рівних частинах: його дружина ОСОБА_11 , і дочки ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з 11/20 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до договору купівлі-продажу 11/60 частин житлового будинку від 13.03.2018 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_15 11/60 частин житлового будинку АДРЕСА_2 за 796 200,00 грн. Зі вказаного договору вбачається, що 11/60 частин житлового будинку АДРЕСА_2 належать продавцю на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом.
Відповідно до договору купівлі-продажу 11/60 частин земельної ділянки від 13.03.2018 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_15 11/60 частин земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2 за 2 388 600,00 грн. Зі вказаного договору вбачається, що 11/60 частин земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2 належать продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД №925959 від 02.11.2007 року.
З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2020 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/4573/20 шлюб між сторонами було розірвано.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 57 СК встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.
Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.
Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.
Верховний Суд у своїй постанові у справі № 725/1776/18 вказав, що норми ст.ст.69, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).
Судом встановлено, що спірний житловий будинок та земельна ділянка була придбані під час перебування сторін у шлюбі за особисті грошові кошти ОСОБА_1 , отриманих від продажу нерухомого майна, що належало їй на праві власності та набуто до укладення шлюбу, про що свідчать дати укладених договорів, ціна правочинів, і будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 888,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя
Повний текст рішення виготовлено 09.03.2023 р.