справа № 489/7635/21
провадження №2/489/362/23
28 березня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Ткаченко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із складу земельної ділянки
В обґрунтування позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в рівних долях, по кожна, прийняли мати позивача ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, після смерті якої відповідно до свідоцтва про спадщину по закону, спадщину, а саме вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 540 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в рівних долях по кожен прийняли брат позивача ОСОБА_6 та позивач.
Таким чином, ОСОБА_6 став власником 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а позивач власником 5/8 частини того ж житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. При цьому житловий будинок та земельної ділянка розділені не були.
Рішенням Миколаївської міської ради від 04.02.2014 № 37/47 позивачу та її брату ОСОБА_6 земельну ділянку площею 547 кв.м. надано у спільну сумісну власність.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер та спадщину після його смерті прийняв його син ОСОБА_3 , якому позивач запропонувала поділити земельну ділянку відповідно до розмірів частки будинку, але він відмовся.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.11.2021 (відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 28.03.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В матеріалах справи наявні заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій просить позовні вимоги задовольнити. Проти прийняття заочного рішення не заперечує.

Відповідач причину неявки в судове засідання не повідомив, правом на надання відзиву на позов не скористався.

Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

За таких обставин, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити за відсутності сторін та вирішити спір на підставі наявних у справі доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав вказаному спадкодавцю на підставі нотаріального договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва від 14.01.1955 № 546, зареєстрованого в БТІ 12.12.1961 за № 9533, розміщеного на земельній ділянці площею 540 кв.м.

Спадщина після смерті ОСОБА_4 прийнята його дружиною ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_1 (позивачем) в рівних частка, по кожною, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.04.1987, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1480.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 , розміщеного на земельній ділянці площею 540 кв.м.

Спадкоємцями ОСОБА_5 були її діти дочка - ОСОБА_7 (після зміни прізвища ОСОБА_1 ) та син ОСОБА_6 , які успадкували по частки спадкового майна, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.02.1992, зареєстрованого в реєстрі за № 2-811.

Витягом з рішення Миколаївської міської ради від 04.02.2014 № 37/47 підтверджується затвердження проект землеустрою щодо відведення у спільну власність земельної ділянки (кадастровий номер :03:049:0015) площею 547 кв.м. з віднесенням її до земель житлової забудови, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Цим рішенням надано ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 547 кв.м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , з обмеженнями у використанні, вказаними у рішенні.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку підтверджується Свідоцтвом про право власності від 25.03.2014 серії САК № 423757 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2014.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на 3/8 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем ОСОБА_6 є його син ОСОБА_3 (відповідач) , який оформив право власності на спадкове майно 12.03.2019, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від вказаної дати, зареєстрованого в реєстрі за № 320.

Наведені обставини підтверджуються і дослідженими судом копіями спадкової справ № 122/2018, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , та спадковими справами № № 559/87, 523/91, заведених до майна померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 13.08.1991 ОСОБА_5 .

Із змісту позову вбачається, що сторони не можуть дійти згоди щодо поділу земельної ділянки площею 540 кв.м. за адресою житлового будинку, яка на праві спільної сумісної власності належить позивачу ОСОБА_1 та спадкодавцю ОСОБА_6 , спадщина після смерті якого прийнята відповідачем.

За частиною першою статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з частиною першою статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів потрібно брати до уваги цю угоду.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості (постанова Верховного Суду від 27.12.2022 у справі № 296/12087/19, провадження № 61-3513св22) .

Відповідно до статті 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом встановленого, що сторони є власниками житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , частки яких складають позивача - 5/8, а відповідача - 3/8.

Отже враховуючи положення статей 88, 120 ЗК України частки сторін у праві спільної власності на земельну ділянку за адресою житлового будинку є пропорційні їх часток в такому будинку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За частинами першою, другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З аналізу наведених норм слідує, що захист порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, має бути ефективним.

Згідно позовної заяви позивач просить виділити сторонам в користування та володіння частки земельної ділянки пропорційно їх праву власності в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Між тим, обраний позивачем спосіб захисту суд вважає не ефективним для захисту порушеного права та інтересу, оскільки позивач заявлячи вимогу про виділ часток сторін пропорційно праву власності в житловому будинку не заявляє вимогу про виділ часток в натурі, що передбачає призначення у справі судової експертизи для встановлення межі між співвласниками, про що позивач не просить та доказів встановлення такої межі в досудовому порядку не надає.

Таким чином, враховуючи недосягнення сторонами угоди щодо порядку користування земельною ділянкою та те, що позивач та спадкодавець ОСОБА_6 є співвласниками земельної ділянки, відповідно ефективним способом захисту порушеного права позивача є не виділ часток співвласників, а визнання за співвласниками права власності на частки земельної ділянки пропорційно їх часток в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами з припиненням права спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Так як позов підлягає частковому задоволенню, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:049:0015, площею 547 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:049:0015, площею 547 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності сторін на земельну ділянку, кадастровий номер :03:049:0015, площею 547 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 28.03.2023.

Суддя І.В.Коваленко