Справа №442/3801/23
Провадження №2-о/442/164/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої -судді: Гарасимків Л.І.

секретар судового засідання Петрів В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Відділ - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема: проживання неповнолітньої дитини з батьком та факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що з 02.09.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області 02.09.1999 року, актовий запис № 378. Від даного шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки спільне життя не склалось та через особисті неприязні відносини та постійні конфлікти мати дитини фактично проживає окремо близько двох років, а саме за адресою АДРЕСА_1 . Дочка, проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_2 . Станом на сьогоднішній день вона повністю знаходиться на його утриманні. Для дочки створено всі умови для проживання, навчання та розвитку. Зазначає, що звернувся до Відділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про надання висновку про визначення місця проживання його дочки з ним. Було видано акт обстеження умов проживання його разом з дочкою. Окрім цього наголошує, що між ним і його колишньою дружиною нема спору про місце проживання дитини. Тому для того щоб в подальшому в повній мірі забезпечити інтереси дитини позивач звернувся заявою про встановлення факту проживання дитини з ним. Просить встановити факт проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним - батьком ОСОБА_1 , за місцем його проживання або перебування, і що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник у судове засідання не з`явився, звернувся з заявою, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Від заінтересованих осіб Відділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, а заяву підтримують та просять її задоволити.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оцінюючи докази у матеріалах справи з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами статті 80 ЦПК України суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.09.2007 року .

Відповідно до свідоцтва про одруження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області 02.09.1999 року, актовий запис № 378, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.1999 року.

Згідно акту обстеження умов проживання, вбачається, що Відділом - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради з метою обстеження умов проживачнн дочки ОСОБА_3 проведено обстеження умов проживання останньої. Дочка забезпечена всім необхідним, житлом, компютерною технікою, сезонним одягом, якісним харчуванням та всім необхідним для повноцінного розвитку та навчання. Даним актом встановлено, і те що мати дитини ОСОБА_2 проживає окремо.

Згідно з частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 2,7 -9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Нормою статті 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до вимог статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до вимог ст.ст.151,153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 132/3061/19 зазначено, що при визначенні місця проживання дитини судами, необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Таким чином, встановлені судом обставини, засвідчують, що батько ОСОБА_1 належно опікується про дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечує все необхідне для повного і гармонійного її розвитку.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, не заперечення матері щодо визначення місця проживання дочки з батьком, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили, що проживання дитини з батьком може йому зашкодити, суд вважає що доцільним є визначення місця проживання дитини разом із батьком -заявником по справі, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов`язків щодо своїх дітей, узгоджуватиме з положеннями Конвенції прав дитини, рішеннями Європейського суду з прав дитини і грунтуватиметься на чинному національному законодавстві України.

За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 293,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л.І. Гарасимків