Ухвала

Іменем України

03 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 194/159/22

провадження № 61-4267ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» (далі - КП Тернівське ЖКП» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді бухгалтера. Наказом КП «Тернівське ЖКП» від 13 січня 2022 року № 6-к її звільнено із займаної посади з 13 січня 2022 року за згодою сторін, у відповідності до вимог пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі особистої заяви.

Вказувала, що директор підприємства неодноразово примушував її до звільнення. 12 січня 2022 року вона звернулася до нього із заявою про надання невикористаної відпустки за 2020-2021 рік з 13 січня 2022 року, водночас, директором повідомлено їй, що відповідну заяву ним буде підписано після написання нею заяви про звільнення за угодою сторін без зазначення дати. Звільнення обіцяно провести після закінчення її відпустки, з чим вона погодилася.

Зазначала, що після написання під тиском директора відповідної заяви, відпустку їй надано не було, а з 13 січня 2022 року звільнено на підставі написаної нею заяви про звільнення без дати.

Посилаючись на те, що вказана заява не містить узгодженої сторонами дати звільнення та проставлена на заяві дата її подання «13.01.2022» написана невідомою особою, про що нею в той же день внесено зауваження до наказу, а також на відсутність волевиявлення на звільнення, за фактом підроблення документу звернулася до органу досудового розслідування.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ КП «Тернівське ЖКП» від 13 січня 2022 року № 6-к про її звільнення з посади головного бухгалтера за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України; поновити її на посаді головного бухгалтера КП «Тернівське ЖКП»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 січня 2022 року до 02 лютого 2022 року у розмірі 23 110,22 грн та за період з 03 лютого 2022 року до дня ухвалення рішення про поновлення на роботі.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що незгода позивачки зі звільненням відбулася вже після вручення останній наказу про звільнення, а до цього часу про будь-які незаконні дії директора підприємства вона не висловлювалася, а навпаки особисто надала останньому заяву про її звільнення на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Посилання позивачки на те, що у заяві про звільнення дата проставлена після надання її директору підприємства невідомою їй особою, не підтверджені належними та допустимими доказами. Факт написання заяви ОСОБА_1 про звільнення за згодою сторін під впливом психологічного тиску з боку директора КП «Тернівське ЖКП» також не підтверджений.

20 березня 2023 року ОСОБА_1 звернуласядо Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у цій справі.

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 344/5357/21.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваний судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у наведеній постанові Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

ОСОБА_1 на підставі наказу КП «Тернівське ЖКП» від 12 вересня 2003 року № 3-к з 15 вересня 2003 року прийнята за переведенням бухгалтером на період декретної відпустки.

Згідно наказу від 27 лютого 2014 року № 53-к КП «Тернівське ЖКП» ОСОБА_1 , яка виконує обов`язки головного бухгалтера, переведено з 03 березня 2014 року на посаду головного бухгалтеру з місячним окладом згідно штатного розкладу.

Відповідно до заяви про звільнення ОСОБА_1 від 13 січня 2022 року, написаної на ім`я директора КП «Тернівське ЖКП», ОСОБА_1 просила звільнити її за угодою сторін. Ця заява містить підпис та дату - 13 січня 2022 року. Також, є візування «Звільнити згідно чинного законодавства з 13 січня 2022 року».

Згідно наказу від 13 січня 2022 року № 6-к КП «Тернівське ЖКП» ОСОБА_1 головного бухгалтера КП «Тернівське ЖКП» звільнено з 13 січня 2022 року за згодою сторін у відповідності до вимог пункту 1 статті 36 КЗпП України. Підстава - особиста заява. Бухгалтерією виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Проведено з ОСОБА_1 остаточний розрахунок. Контроль за проведенням розрахунку покладено на заступника головного бухгалтера Шевчук І. І . Наказ підписаний директором КП «ТЖКП» Кривозуб О. Під наказом від 13 січня 2022 року № 6-к ОСОБА_1 власноруч дописано: «копію наказу «Про звільнення» від 13 січня 2022 року № 6-к отримала. Прошу надати оригінал заяви на звільнення, у зв`язку з тим, що в копії заяви на звільнення виявлені ознаки правопорушення, а саме підробка документа. 13.01.2022 підпис».

Також, 12 січня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я директора КП «Тернівське ЖКП» Кривозуба О.В. подана заява, в якій вона просила надати їй невикористану відпустку за 2020-2021 рік з 13 січня 2022 року. Не використано за 2020 рік - 24 календарних дні, за 2021 року 28 - календарних дні.

Так, у лівому верхньому куті заяви ОСОБА_1 від 12 січня 2022 року про надання відпустки зазначено: «не надавати у зв`язку із заявою на звільнення».

13 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до міського голови м. Тернівка Тарелкіна В. В., начальника відділу кадрів КП «Тернівське ЖКП», профспілкового комітету КП «Тернівське ЖКП», Дніпропетровської обласної організації профспілки, Тернівського відділу Павлоградської прокуратури, ВП № 1 м. Тернівка із заявою про вжиття заходів щодо усунення порушень, вчинених директором КП «Тернівське ЖКП» Кривозубом О.В. щодо неї.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за фактом того, що невстановленою особою підроблено дату у власноручно написаній ОСОБА_1 заяві про її звільнення з місця роботи, 19 січня 2022 року вказаний факт зареєстрований до ЄРДР за № 0000025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 31 березня 2022 року 18 січня 2022 року до чергової частини ВП № 1 Павлоградського РВП засобами поштового зв`язку надійшов матеріал з Павлоградської окружної прокуратури за фактом того, що невстановленою особою підроблено дату у власноручно написаній ОСОБА_1 заяві про її звільнення з місця роботи. 19 січня 2022 року за даним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000025, яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України. 31 березня 2022 року кримінальне провадження № 0000025 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України, оскільки 13 січня 2022 року ОСОБА_1 особисто звернулася до директора підприємства із власноручно написаною заявою про звільнення, в якій зазначена причина звільнення з датою та підписом. Постанова про закриття кримінального провадження від 31 березня 2022 року станом на 26 липня 2022 року не скасована.

26 січня 2023 року КП «Тернівське ЖКП» звернулося до апеляційного суду з клопотаннямпро залучення доказів, а саме висновку експерта від 27 вересня 2022 року №СЕ-19/1047-22/28966-ПЧ. Вказаний висновок складений Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України на підставі постанови від 16 вересня 2022 року про призначення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 19 січня 2022 року за №0000025. Експерт попереджений про відповідальність за статтями 384,385 КК України.

За змістом висновку експерта від 27 вересня 2022 року № СЕ-19/1047-22/28966-ПЧ надати відповідь на питання «Чи виконано рукописний запис у вигляді «13.01.22» у «в заявлении об увольнении» в графі «дата» ОСОБА_1 чи іншою особою - не надалось можливим за причинами викладеними у дослідницькій частині висновку експерта.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що останньою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її звільнення за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України відбулося із порушенням норм трудового законодавства України.

Такий висновок судів попередніх інстанцій є обґрунтованим з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Тож, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки Верховного Суду

В контексті розглядуваної справи, про перегляд якої подано касаційну скаргу, визначальним є те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стала особиста письмова заява останньої, в якій викладено прохання звільнити її із займаної посади за угодою сторін. Заява містить резолюцію керівника, що вказує на прийняття стороною роботодавця пропозиції працівника про припинення трудових відносин за угодою сторін.

Посилаючись на те, що заява про звільнення написана без зазначення в ній дати, позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів.

Тож, висновок судів попередніх інстанцій про те, що сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору, а позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності наміру звільнятися та доказів того, що дата «13.01.22» у заяві на звільнення написана не нею, є обґрунтованим.

Щодо доводів касаційної скарги

У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що в оскаржуваних судових рішеннях суди не врахували висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові Верховного Суду 05 грудня 2022 року у справі № 344/5357/21.

У наведеній як приклад справі № 344/5357/21 Верховний Суд дійшов висновку, що у заяві позивача дата звільнення не зазначена, а дата написання заяви зазначена 11 березня 2021 року, але не позивачем, а іншою особою, що підтверджується висновком експерта від 05 листопада 2021 року, тому припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України відбулося без взаємної згоди сторін трудового договору, відповідно наказ про звільнення є протиправним і підлягає скасуванню.

Водночас, у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, судами встановлено, що 13 січня 2022 року ОСОБА_1 особисто звернулася до директора підприємства з власноручно написаною заявою про звільнення, в якій зазначила причина звільнення з датою та підписом, а доказів того, що дата у цій заяві поставлена іншою особою позивачкою не надано.

Тож, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать наведеним висновкам Верховного Суду у справі № 344/5357/21 і не свідчать про неоднакове застосування судами норм матеріального права, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами обставин, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, під час розгляду справи суди не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний