Справа № 740/4971/22
Провадження № 2/740/250/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки» (далі - ТОВ «Газові автомобільні заправки») про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 19.12.2022 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ТОВ «Газові автомобільні заправки» на його користь заборгованість із заробітної плати за період липень 2021 року - січень 2022 року в сумі 41 577 грн 87 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 січня 2022 року по 19 грудня 2022 року в сумі 63 113 грн 16 коп.

Позов обґрунтував тим, що він з 31.05.2010 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді машиніста компресора. 05 січня 2022 року його звільнено за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно даних реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування розмір його заробітної плати за липень 2021 року становить 6118,19 грн, серпень 2021 року - 6211,18 грн, вересень 2021 року - 6211,18 грн, жовтень 2021 року - 6211,18 грн, листопад 2021 року - 5046,34 грн, грудень 2021 - 6110,41 грн, січень 2022 року- 8669,39 грн.

Проте в день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку. Заборгованість із заробітної плати за липень 2021 року - січень 2022 року становить 41577,87 грн, з яких 3118,19 - борг за другу частину липня 2021 року, 6211,18 грн - борг за серпень 2021 року, 6211,18 грн - борга за вересень 2021 року, 6211,18 грн - борг за жовтень 2021 року, 5046,34 грн - борг за листопад 2021 року, 6110,41 грн - борг за грудень 2021 року, 8669,39 грн - борг за січень 2022 року.

Його середньоденна заробітна плата за два місяці перед звільненням становить 253,56 грн = 5046,34 грн + 6110,41 грн / 22 + 22 робочі дні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 63 113,16 грн = 253,56 грн х 246 робочих днів за період з наступного дня після звільнення по день звернення до суду.

Строк на звернення до суду він не пропустив, так як він не отримував від відповідача повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні.

Ухвалою судді від 20.12.2022 позовну заяву залишено без руху черех несплату судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Ухвалою судді від 30.12.2022 післдя усунення недоліків провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача відомості про розмір нарахованої і невиплаченої при звільненні заробітної плати та про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за два місяці перед його звільненням.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову.

Представник відповідач ТОВ «Газові автомобільні заправки» надіслав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що борг із заробітної плати перед ОСОБА_1 повністю погашено, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні явно неспівмірний, що не відповідає принципу справедливості.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді машиніста компресорних установок.

05 січня 2022 року позивача звільнено за власним бажанням в зв"язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 6).

За період з липня 2021 року по січень 2022 року позивачу нараховано заробітну плату в сумі 32 845,93 грн, з яких утримано податки в сумі 6 404,95 грн, та належить до сплати 26 440,98 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Газові автомобільні заправки» від 27.03.2023 №2 (а.с. 48 на звороті).

В день звільнення 05.01.2022 повний розрахунок з ОСОБА_1 проведений не був.

Згідно зведених відомостей на перерахування заробітної плати та інших виплат від 24.02.2023 № 44, 45, 46, 47, 48, 49 ТОВ «Газові автомобільні заправки» доручено здійснити зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 5 000 грн 00 коп., 5 000 грн 00 коп., 5 000 грн 00 коп., 2 634 грн 24 коп., 6 344 грн 17 коп., 2 462 грн 57 коп., а всього 26 440 грн 98 коп (а.с. 36-38). Про здійснення з рахунку відповідача коштів у вказаних сумах нарахунок позивача надані платіжні інструкції від 24.02.2023 (а.с. 26-28).

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Офіційні відомості Пенсійного фонду України, на які в позові при розрахунках посилається позивач, щодо розміру заробітної плати за формою ОК-7 підтверджують лише страховий стаж та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній і період заборгованості.

Такого висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18), від 31.05.2021 у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19).

Суд бере до уваги довідку ТОВ «Газові автомобільні заправки» від 27.03.2023 №2, згідно з якою за період з липня 2021 року по січень 2022 року позивачу нараховано заробітну плату в сумі 32 845,93 грн, з яких утримано податки в сумі 6 404,95 грн, та належить до сплати 26 440,98 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виплатив позивачу належні йому при звільненні виплати у вказаному розмірі після відкриття провадження у справі, про що свідчать надані відповідачем зведені відомості на перерахування заробітної плати та інших виплат № 44, 45, 46, 47, 48, 49 від 24.02.2022 на загальну суму 26 440 грн 98 коп.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 41 577 грн 87 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.01.2022 по 19.12.2022 суд виходить з наступного.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом, відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві при його звільненні 05.01.2022, повний розрахунок проведений у лютому 2023 року, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається згідно ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 з наступними змінами передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюєтьсяшляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 63 113,16 грн за період з 06.01.2022 року по 19.12.2022, виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 253 грн 56 коп. та ураховуючи 246 робочих дні за період затримки розрахунку.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні за правилами ст. 117 КЗпПУ, чинними на час звільння позивача, не була обмежена в часі та не залежала від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зазначений висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 117 КЗпПУ у редакції Закону № 3248-IV від 20.12.2005, тобто чинної на час звільнення позивача, наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Суд вважає, що у цьому випадку стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у заявленому позивачем розмірі призведе до невідповідності обсягу відповідальності відповідача принципу розумності та співмірності із допущеним правопорушенням.

З огляду на неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних виплат у сумі 10 000 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 грн.

У стягненні нарахованої, але не виплачено заробітної плати у розмірі 41 577,87 грн позивачу слід відмовити за недоведеністю такої суми заборгованості належними доказами, та ураховуючи, що на час ухвалення рішення наявна при звільненні позивача заборгованість із заробітної плати в підтвердженому належними доказами розмірі виплачена.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Глава ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України).

Порядок оплати та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». Статтею 5 вказаного Закону передбачено пільги щодо сплати судового збору. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні частково - на 15,84 % (стягнуто 10 000 грн із заявленої суми 63 113,16 грн згідно розрахунку позивача), то з відповідача належить стягнути судовий збір за вказану вимогу пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги, а саме 157,20 грн (992,40 грн х 15,84%).

Керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки», Код , адреса: м. Київ, вул. М. Грушевського, 28/2, офіс 3, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 157 (сто п"ятдесят сім) гривень 00 копійок, а всього стягнути 10 157 (десять тисяч сто п"ятдесят сім) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Карпусь