КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1822/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус» - Клименка Тараса Васильовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року в складі судді Волкової С.Я.,

встановив:

16.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Хаус»), третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Т. В., в якому просив визнати виконавчий напис вчинений 19 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості в розмірі 1 100 597 грн 94 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивований тим, що 31.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», в подальшому назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на придбання транспортного засобу - договір «Автопакет» №33/МК/АП24/2007-840.

Даний кредитний договір нотаріально не посвідчувався.

За умовами вказаного кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 29 117 доларів США на придбання автотранспортного засобу, терміном погашення до 20 березня 2011 року.

19 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. було вчинено виконавчий напис №1636, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» ( ) заборгованість, що виникла по кредитному договору №33/МК/АП27/2007-840 від 31.03.2008, договору про відступлення прав вимоги №GL2N7973, укладеного 05.03.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» з відповідними додатками, боржником за якими є ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.03.2020 по 10.06.2020. Сума заборгованості складається з: суми заборгованості за тілом кредиту -502 230, 85 грн; суми заборгованості за відсотками - 598 067, 09 грн; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн. Загальна сума заборгованості становить 1 100 597, 94 грн.

Позивач вважав, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, до виконавчого напису включено вимогу, право на яку виникло більше ніж три роки до моменту вчинення напису, відсотки нараховано після закінчення строку кредитування, внаслідок чого було порушено його права. Крім того, вчинення виконавчого напису можливе лише на нотаріально посвідчених угодах.

Враховуючи викладене, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 908 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 30 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19.06.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. , зареєстрований в реєстрі за №1636, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» грошових коштів за кредитним договором №33/МК/АП27/0840 від 31.03.2008 в сумі 1 100 597,94 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

19.12.2022 представник ТОВ «Інвест Хаус» - адвокат Клименко Т. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вважає, що вказане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивачем не надано жодних доказів сплати боргу ТОВ «Інвест Хаус». Вказаний позов є лише способом уникнути виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «Інвест Хаус» будь-яким шляхом.

В порушення вимог ч.4 ст. 265 ЦПК України судом безпідставно зроблено висновок про те, що при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимоги чинного законодавства щодо процедури його винесення та перевірки безспірності вимог позивача.

Щодо безпідставності заявленої суми на правничу допомогу зазначив, що зазначений в договорі про надання правничої допомоги фіксований розмір вартості послуг (гонорару) не є пропорційним до обсягу та складності виконаних робіт.

Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини.

З огляду на те, що представник позивача, окрім написання позовної заяви, жодних дій не вчиняв, а інформація, зазначена у позовній заяві щодо правничої допомоги є надуманою та неспівмірною із вимогами позовної заяви вважає, що покладення на відповідача судових витрат є неправильним і несправедливим. Відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 2 000 грн.

13.02.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Лінник М. А. подав відзив на апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на його подання.

Заява обґрунтована тим, що направляючи 29.12.2022 копію апеляційної скарги було невірно вказана електронна адреса адвоката Лінника М. А., а з матеріалами справи представник позивача ознайомився в суді 08.02.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2023 копію ухвали Київського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року та копію апеляційної скарги було направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , також вказані документи було направлено адвокату Ліннику М. А. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 81-83).

Поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 повернулося на адресу відправника з відміткою « за закінченням терміну зберігання» (а.с. 99-100).

Як вбачається з матеріалів справи вірною електронною адресою представника ОСОБА_1 - адвоката Лінника М. А., є адреса - ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої було направлено відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до частин другої та шостої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Київський апеляційний суд ухвалою від 29 грудня грудня 2022 року відкрив апеляційне провадження у справі та роз`яснив учасникам право подати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали.

З огляду на наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Лінником М. А. обставини, вказаний строк необхідно продовжити до часу подання відзиву, а саме до 13 лютого 2023 року.

13.02.2023 представник позивача адвокат Лінник М. А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ « Інвест Хаус» відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає , що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції про стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 30 000 грн є правильними. Правова допомога позивачу була надана адвокатським об`єднанням «ЛІНЛЕКС» належної якості, понесення позивачем витрат на правову допомогу було неминучим та необхідним для визнання в судовому порядку виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Дана справа має велике значення для позивача , оскільки ТОВ «ФК «Інвест Хаус» намагалось стягнути з ОСОБА_1 значну суму коштів - 1 100 597,94 грн, яка не є безспірною. Розмір понесених витрат на правову допомогу є співмірною із складністю справи, обсягом наданої правової допомоги, значенням справи для позивача, фінансовим становищем сторін.

Звертає увагу, що позивачем по справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», , а апеляційна скарга подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус» , , який належить іншій юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та вказано адресу електронної пошти саме цієї юридичної особи.

Оскільки з апеляційною скаргою представник позивача ознайомився в Київському апеляційному суді 08 лютого 2023 року, подане представником позивача клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лінник М. А. просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «Інвест Хаус» ( ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 18.01.2023 надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.92).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. було вчинено виконавчий напис №1636, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» ( ) заборгованість, що виникла по кредитному договору №33/МК/АП27/2007-840 від 31.03.2008, договору про відступлення прав вимоги №GL2N7973, укладеного 05.03.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» з відповідними додатками, боржником за якими є ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.03.2020 по 10.06.2020. Сума заборгованості складається з: суми заборгованості за тілом кредиту -502 230, 85 грн; суми заборгованості за відсотками - 598 067, 09 грн; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн. Загальна сума заборгованості становить 1 100 597, 94 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення суми заборгованості із позивача. Під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимоги чинного законодавства щодо процедури його винесення та перевірки безспірності вимог позивача, а тому вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог колегія суддів виходить з таких підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів ( далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 19 червня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису): «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

Укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 договір «Автопакет» №33/МК/АП27/2008-840 від 31 березня 2008 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач посилався на цю підставу, яка є достатньою для задоволення даного позову.

Разом з тим, відповідачем не наведено жодного доводу на її спростування.

Посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відчуження йому права вимоги за кредитним договором, як на підставу для відмови в задоволенні позову, з огляду на те, що на вказану обставину позивач не посилався, є необґрунтованим, разом з тим не може бути достатньою підставою для скасування ухваленого по справі рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та по суті дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який доводами апеляційної скарги не спростований.

Посилання представника позивача на ту підставу, що апеляційну скаргу було подано особою, яка не є учасником даної справи, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу подано представником ТОВ «Інвест Хаус», .

На підтвердження своїх повноважень до апеляційної скарги представник надав копію довіреності, якою саме ТОВ «Інвест Хаус» ( ) уповноважує Клименка Т. В. на здійснення необхідних дій, пов`язаних з представництвом та захистом своїх інтересів в судах, в тому числі апеляційних судах.

ДО апеляційної скарги також додано постанову приватного виконавця Мілоцього О. Л., про примусове виконання виконавчого листа, виданого за наслідками розгляду даної справи, яким боржником у виконавчому провадженні про стягнення з ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 908 грн судового збору та 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, є ТОВ «Інвест Хаус» (а.с. 67).

Помилкове зазначення в апеляційній скарзі коду , який належить іншій юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» , не може слугувати достатньою підставою для висновку, що позов подано особою, права та інтереси якої не зачіпаються оскаржуваним судовим рішенням.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставності заявленої суми на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті ЦПК України).

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61?21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 правнича допомога надавалася Адвокатським об`єднанням «ЛІНЛЕКС» в особі керуючого партнера Лінника М. А. на підставі договору про надання правничої ( правової ) допомоги №26/05/21 від 26.05.2021.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту правничу (правову) допомогу в тому числі щодо звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №33/МК/АП27/2008-840 від 31.03.2008, вчинений 19.06.2020 ОСОБА_2 .

Відповідно до п.4.1 договору, гонорар - винагорода АО за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Розмір гонорару, порядок, форма оплати та вартість наданих послуг/правової допомоги, який клієнт сплачує АО за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні гонорару враховується складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката, який залучається АО для надання правової допомоги, або іншої особи, яка виконує доручення (угоду). Внесена сума гонорару поверненню не підлягає ( п. 4.2 договору).

26.05.2021 між вказаним сторонами було укладено додаток до договору про надання правничої (правової) допомоги №26/05/21 від 26.05.2021, за умовами якого сторони домовились, що гонорар (винагорода) АО за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги за надання юридичних консультацій, аналіз і вивчення документів, направлення адвокатських запитів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_1 від 16.10.2020 з примусового виконання виконавчого напису №1636 від 19.06.2020, за складення позовної заяви з додатками про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 1 100 597,94 грн на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №33/МК/АП27/2008-840 від 31.03.2008, вчинений 16.06.2020 ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за №1636, виготовлення копій додатків до позовної заяви складає в фіксованому розмірі 30 000 грн, який сплачується клієнтом Адвокатському об`єднанню наперед авансовим платежем на рахунок АО.

Відповідно до Акту передачі-приймання правничої (правової) допомоги від 12.08.2021, АО «ЛІНЛЕКС» з 26.05.2021 по 12.08.2021 надало клієнту правничу (правову) допомогу відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.05.2021, а клієнт прийняв надану правничу (правову) допомогу.

Перелік наданої клієнту правничої ( правової) допомоги: усна консультація - 1 год.; усна консультація з вивченням документів -1,5 год.; складання та направлення адвокатського запиту цінним листом з описом вкладення на адресу приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личука Т. В. (02.06.2021) - 1,5 год.; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_1 від 16.10.2020 з примусового виконання виконавчого напису №1636 від 19,06.2020 - 1,5 год.; складення позовної заяви на 11 друкованих аркушах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання для направлення до Печерського районного суду м. Києва, виготовлення копій додатків до позовної заяви - 16 год.

Позивачем сплачено вартість наданої правничої допомоги згідно банківської квитанції №32863459 від 15 червня 2021 року в сумі 30 000 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 30 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду даної справи, є правничою допомогою в розумінні вимог закону.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд враховує ту обставину, що низка робіт та послуг, наведених в Акті передачі-приймання правничої (правової ) допомоги, а саме : усна консультація та усна консультація з вивченням документів фактично дублюють одне одного, а витрачений адвокатом час на складення позовної заяви та направлення її до суду є неспівмірним із складністю справи, яка є нескладною.

Отже, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, а також з урахуванням поданого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, апеляційний суд дійшов висновку, що стягнення 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу буде відповідати принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з 30 000 грн до суми 15 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус» - Клименка Тараса Васильовича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмір 30 000 грн змінити, зменшивши суму з 30 000 грн до 15 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк