ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/739/23
Номер провадження 22-ц/818/986/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року та на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року в складі судді Аркатової К.В., у справі № 638/12099/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» (далі ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Позов мотивовано тим, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 01 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Авантаж» (далі ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж») та ОСОБА_1 укладено договір на надання експлуатаційних послуг № 66-К, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надавати у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , частка якого (квартира АДРЕСА_3 ) належить споживачу, експлуатаційні послуги, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати ці послуги. Зазначило, що рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» від 03 листопада 2015 року № 03-11/2015 вирішено створити ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж». Таким чином, на даний час ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» належать усі права та обов`язки відносно надання експлуатаційних послуг у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач зазначив, що станом на 02 серпня 2021 року у відповідача склалася заборгованість за укладеним договором за отримані послуги в розмірі 33 023, 81 грн за період з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року. За вказаний період діяв тариф з оплати отриманих експлуатаційних послуг в розмірі 10, 533 грн за 1 кв.м загальної площі квартири. Цей тариф введено в дію з 01 серпня 2018 року.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» заборгованість за отримані експлуатаційні послуги по житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , що склалися за період з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року в розмірі 33 023,81 грн, а також 3% річних від просроченої суми за вказаний період в розмірі 712, 22 грн, а також інфляційні збитки в розмірі 2114,41 грн. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року позов ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року в розмірі 11311,80 грн та 1000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що зобов`язання сторін за договором № 66-К припинилися з 07 травня 2014 року - дати державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 за Товариством з обмеженою відповідальністю «БІСІАК» (далі ТОВ «БІСІАК»), а сам договір з цієї дати є розірваним. Внаслідок цього між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж», як правонаступником ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж», в спірний період з 07 лютого 2020 року до 30 червня 2021 року не могло існувати правовідносин за договором № 66-К. Однак, відповідач повинен сплатити за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06 лютого 2013 року № 47 тарифом - 3,564 грн за 1 м 2 загальної площі квартири з ПДВ. Для квартири АДРЕСА_3 місячний платіж становить 665, 40 грн на місяць, а загалом за спірний період сума заборгованості складає 11 311,80 грн. Крім того, відсутні підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат через надання позивачем рахунків з неповною та неправильною інформацією щодо складових та розміру тарифу.

З огляду на подане відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також те, що позов задоволено на 45 %, заявлена сума витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн є не співмірною зі складністю справи та ціною позову, суд прийшов до висновку про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000, 00 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Рижкова Івана Петровича про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що сума витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн не є співмірною з обсягом наданих в суді першої інстанції послуг.

14 березня 2023 року та 24 квітня 2023 року ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» подало апеляційні скарги на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції в яких, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн, додаткове рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення яким заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Рижкова І.П. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково, зменшивши розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду мотивована тим, що суд першої інстанції самостійно, порушуючи норми процесуального права вийшов за межі позовних вимог і зробив висновок щодо недійсності пунктів Договору № 66-К відносин власника квартири та виконавця. Зазначив, що судом помилково вказано, що при переході права власності до іншої особи договір вважається розірваним, а також те, що при розірванні договору укладення додаткової угоди до договору не потрібно. Для можливого розірвання договору необхідне звернення сторін, а в даному випадку, якщо обставини змінилися саме у відповідача, повинно було бути звернення самого ОСОБА_1 до позивача для спільного прийняття рішення про його розірвання. В матеріалах справи відсутні докази звернення будь-якої із сторін щодо розірвання Договору № 66-К на надання експлуатаційних послуг від 01 червня 2013 року, а навпаки наявні докази, що підтверджують, що сам відповідач вважав цей договір продовженим, тобто таким, який не припинив свою дію, не зважаючи на перехід права власності на квартиру АДРЕСА_3 до ТОВ «БІСІАК». Зазначило, що 11 травня 2019 року відповідач звертався до позивача, як сторона договору та власник квартири АДРЕСА_3 , вважав договір діючим, отримував вимоги, відповіді на звернення та рахунки на оплату послуг з утримання вказаної квартири. Перехід права власності на квартиру АДРЕСА_3 від відповідача до іншої особи 07 травня 2014 року був підставою для дострокового розірвання договору за згодою сторін та з укладенням додаткової угоди до договору. Проте, відповідач не звертався до позивача з пропозицією про розірвання договору та взагалі не повідомив позивача про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_3 . Крім того, за період стягнення заборгованості (07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року) діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 - VIII від 09 листопада 2017 року який набрав чинності 10 червня 2018 року, відповідно до положень якого відміняється державне регулювання цін (тарифів) на надання послуг з експлуатації (управління) багатоквартирними житловими будинками та встановлення договірного порядку визначення вартості таких послуг. Стверджував, що не обрання співвласниками жодної моделі організації договірних відносин, що є обов`язком саме співвласників, а не позивача, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову та висновком суду щодо відсутності тарифу. Зазначив, що відповідач був обізнаний про перелік послуг і діючий тариф, що підтверджується отриманням листа з повідомленням про тариф від 30 серпня 2019 року та отриманням рахунків, наданими в суді першої інстанції, в якій міститься інформація щодо тарифу та вартості інших послуг за договорами, укладеними з надавачами послуг, які ОСОБА_1 отримував постійно. Вважав, що позивачем надано до суду належні докази на підтвердження надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій. Крім того, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд першої інстанції не дослідив усі наявні в матеріалах справи докази щодо таких витрат.

Мотивуючи апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, представник ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» зазначив, що суд першої інстанції при розгляді заяви представника відповідача повинен був застосувати принцип єдиного, рівного підходу до сторін по справі щодо питання співмірності витрат сторін на професійну правничу допомогу із складністю справи та ціною позову, тому необхідно зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн.

22 травня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Рижкова Івана Петровича подав відзиви на апеляційні скарги, в яких просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиви мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, з переходом права власності на квартиру АДРЕСА_4 до ТОВ «БІСІАК» Договір № 66-К був розірваний. Також, що апеляційна скарга не містить належного обґрунтування того, чому сума витрат на професійну правничу допомогу, яка понесена відповідачем, та підлягає частковому стягненню з позивача, має бути меншою за встановлену судом першої інстанції суму в розмірі 2000,00 грн.

08 червня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» надійшли пояснення на відзив ОСОБА_1 , в яких позивач посилався на те, що заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, просило скасувати додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року в повному обсязі. У задоволенні зави представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Рижкова І.П. про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року та на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаними вимогам не відповідає виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 01 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЕОЖБ «АВАНТАЖ» укладено договір № 66-К, предметом якого є надання експлуатаційних послуг у житловому будинку, розташованому за адресом: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з пунктів 4.1.1. цього договору виконавець зобов`язується своєчасно та якісно надавати експлуатаційні послуги з утримання будинку.

Згідно пункту 4.2.1. цього договору споживач зобов`язується у встановлені цим договором терміни сплачувати щомісячні платежі за цим договором.

Розділом 2 договору передбачено перелік послуг, розмір щомісячного платежу та порядок розрахунків.

Відповідно пункту 1.5. цього договору Характеристика житлового приміщення (предмета договору): 5 - кімнатна квартира у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 186,70 кв. м.

Пунктами 2.1., 2.2.,2.3.передбачено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Розмір щомісячного платежу споживача з оплати експлуатаційних послуг визначається в залежності від розміру загальної площі квартири за встановленими тарифами. На момент укладення даного договору тариф на експлуатаційні послуги, який дорівнює їх загальній вартості, складає 6,10 грн з ПДВ за 1 кв.м загальної площі квартири.

Із пунктів 2.8. цього договору вбачається, що виконавець має право в односторонньому порядку збільшити вартість експлуатаційних послуг у випадках суттєвої зміни факторів, що впливають на вартість цих послуг, в тому числі, але не виключно: збільшення розміру мінімальної заробітної плати, збільшення вартості енергоносіїв, вартості витратних матеріалів та інше, без внесення будь-яких змін до цього договору з обов`язковим письмовим повідомленням про це споживача, з зазначенням факторів, що впливають на такі зміни, в порядку, визначеному у пункті 2.9. цього Договору та розміщенням оголошення на сайті www.аvanlazh.ua. та на інформаційному стенді у холі Житлового будинку.

Згідно пункту 2.9. цього договору про зміну вартості послуг, вартість яких входить до складу щомісячного платежу власника за цим договором, виконавець повинен письмово повідомити власника шляхом відправки за 30 днів до настання періоду, оплата за який повинна проводитись за новими тарифами, рекомендованого листа на адресу споживача, зазначену в договорі або вручити таке повідомлення споживачу особисто. Таке повідомлення буде вважатися невід`ємною частиною цього договору та споживач зобов`язаний платити за новим тарифом з моменту, вказаного у повідомленні. При цьому у випадку, коли відповідне поштове відправлення було відправлено виконавцем на адресу споживача, зазначену в договорі, але споживач з будь-яких незалежних від виконавця причин не отримав це повідомлення вважається, що споживач отримав таке повідомлення та виконавець виконав своє зобов`язання належним чином.

Пунктами 8.1., 8.2., 8.3., 8.4. цього договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення, він продовжує свою дію кожен раз на наступні 10 років. Цей Договір може бути розірвано лише за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору, або у випадках, передбачених діючим законодавством України. Договір може бути розірвано за ініціативою будь якої із сторін у випадку переходу права власності на квартиру. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається (т. 1, а.с. 21-27).

07 травня 2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 в перейшло від ОСОБА_1 до ТОВ «БІСІАК» (т. 1 а.с. 97).

Рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» від 03 листопада 2015 року № 03-11/2015 вирішено створити ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» шляхом виділу з ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж», яке стане правонаступником усіх прав та обов`язків останнього (т. 1 а.с. 54).

07 лютого 2020 року ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 68).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи з 18 травня 2006 року по 07 травня 2014 року ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 .

01 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» укладено договір № 66-к на надання експлуатаційних послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , частина якого (квартирна АДРЕСА_3 ) належить споживачу, експлуатаційні послуги, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати ці послуги.

В період з 07 травня 2014 року по 07 лютого 2020 року власником квартири АДРЕСА_4 було ТОВ «БІСІАК».

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 258240962 від 25 травня 2021 року за ОСОБА_1 07 лютого 2020 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 68).

Починаючи з 07 лютого 2020 року по теперішній час ОСОБА_1 не уклав з позивачем договір на надання експлуатаційних послуг.

Позивач є експлуатаційною організацією будинку АДРЕСА_2 та надає послуги з утримання житловому будинку, у якому власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 .

У період з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року позивачем надавались на ім`я ОСОБА_1 рахунки на оплату коштів за експлуатаційні послуги.

Відповідно до положень частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

У справі, що переглядається, договір про управління будинком, надання комунальних послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території укладений між сторонами в червні 2013 року, в зв`язку з чим спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року в редакції від 26 квітня 2014 року.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначено статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Положеннями статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Із зазначених положень закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Незважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна, ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року фактично надавало ОСОБА_1 послуги з утримання будинку.

За рахунками на оплату за період з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року вбачається, що за вказаний період включно позивачем нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг не здійснювалася, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 33023,81 грн.

ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» також нараховано 2114,41 грн сума інфляційних витрат за час прострочення та 712,66 грн - три процента річних від простроченої суми, на що позивачем також надано відповідні розрахунки.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості ОСОБА_1 до суду не надано. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання позивачем послуг відповідачу, матеріали справи не містять.

Отже, встановивши факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позову частково.

За таких обставин, оскільки відповідач фактично отримував послуги з обслуговування будинку, тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 33 023,81 грн за надані експлуатаційні послуги з утримання будинку, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року становить 1381,85 грн, однак позивачем заявлено суму в розмірі 712,66 грн, яка і підлягає стягненню. Розмір інфляційних втрат за період з 07 лютого 2020 року по 30 червня 2021 року складає 3778, 53 грн, позивачем заявлено суму в розмірі 2114, 41 грн, яка і підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у зв`язку з переходом права власності на квартиру АДРЕСА_7 до ТОВ «БІСІАК» договір № 66-К був розірваний, а новий договір не укладено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач довів фактичне надання таких послуг, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про задоволення позову частково.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо витрат пов`язаних з надання професійної правничої допомоги.

Матеріали справи свідчать, що адвокат Дзюба І.М. надавала ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» професійну правничу допомогу на підставі договору від 05 липня 2021 року (т. 1 а.с. 182).

Згідно з Актом прийманням передачі наданих послуг від 14 січня 2022 року ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» отримало правову (правничу) допомогу яка складалась з первісної консультації, узгодження правової позиції, аналізу законодавства, підготовки позовної заяви, складання клопотань по справі, підготовки відповіді на відзив, адвокатського запиту, представництва інтересів в суді першої інстанції на суму 15000,00 грн, що підтверджується квитанціями про сплату (т. 1а.с. 186-187).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк (частини 1, 2 статті 27 Закону № 5076-VI).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 133 ЦПК України).

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин 1 - 4статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення (фіксований розмір, погодинна оплата), зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

14 грудня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рижков І.П. подав заяву в якій просив зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до розміру 3500,00 грн (т.2, а.с. 7,8).

Мотивуючи заяву зазначив, що ціна позову складає 35 850,88 грн, тобто витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн складають майже 40 % від ціни позову, що є не пропорційним до ціни позову та не співмірним зі складністю справи.

Виходячи з конкретних обставин даної справи, враховуючи принципи співмірності, розумності судових витрат з її складністю та заяву ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ПЕОЖБ«Престиж» задоволено та враховуючи те, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частина 2 стаття 141 ЦПК України), підстав для стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу немає, у зв`язку з чим додаткове рішення суду також підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції - залишенню без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При поданні позовної заяви та апеляційної скарги ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» сплатило судовий збір в розмірі 2270,00 грн та 3405,00 грн, що документально підтверджено оригіналами платіжного доручення (квитанціями) від 29 липня 2021 року № 718 та від 13 березня 2023 року № 62 (т. 1а.с. 1, т. 2 а.с. 74).

На підставі норм статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 5675,00 грн (2270+3405).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» () заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 07 лютого 2020 року по 30 червень 2021 року у розмірі 33 023 грн (тридцять три тисячі двадцять три) грн 81 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 712 грн (сімсот дванадцять) грн 66 коп. та інфляційні втрати в розмірі 2114 грн (дві тисячі сто чотирнадцять) грн 41 коп.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» () судовий збір в розмірі 5675 грн ( п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 червня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина