ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1553/23 Справа № 201/1611/22 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Державної казначейської служби України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня2022 року (ухваленого під головуванням судді Антонюка О.А.) у цивільній справі №201/1611/22 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури і Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування посилається на те, що 29 лютого 2012 року старшим слідчим податкової міліції в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська була порушена кримінальна справа № 99126601 відносно директора ПП «Декарт» ОСОБА_1 за фактом умисного ухилення від сплати податків за ч. 3 ст. 212 КК України, 19 червня 2012 року відносно директора ПП «Декарт» ОСОБА_1 була порушена ще одна кримінальна справа № 99126601/1 за ч. 1 ст. 366 КК України; 19 червня 2012 року кримінальні справи № 99126601 за ч. 3 ст. 212 КК України та № 99126601/1 за ч. 1 ст. 366 КК України відносно ОСОБА_1 були об`єднані в одне провадження під єдиним реєстраційним номером 99126601; 14 квітня 2020 року слідчий відділ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з Дніпропетровської місцевої прокуратури № З отримав матеріали кримінальної справи № 99126601 відносно обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, які були направлені суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська прокурору ДМП № 3 для організації додаткового розслідування ЖЕО № 11019; 14 квітня 2020 року СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, отримавши вищезазначені матеріали кримінальної справи № 99126601 вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстрував кримінальне провадження № 0000779 за ч. З ст. 212 та ч. 1 ст. З66 КК України;

06 квітня 2021 року кримінальне провадження № 0000779 від 14 квітня 2020 року закрито за відсутності в діях службових осіб ПП «Декарт» складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. З66 КК України.

Такий довгий шлях, у відстань більше 8-ми років, позивачеві прийшлося пройти в якості обвинуваченого, щоб довести, що він ніяких злочинів не вчиняв. Він й досі не може збагнути, навіщо органи досудового розслідування та прокуратури так вчиняли відносно нього, під час допитів в якості обвинуваченого змушували його зізнатися у вчиненні злочинів, яких він ніколи не скоював. Йому дуже боляче було сприймати такі факти, своїм рідним з цього приводу він нічого не міг пояснити. Знайомі та сусіди почали ставитися до нього з підозрою, навіть перестали з ним вітатися, оскільки співробітники податкової міліції неодноразово приїздили на адресу його проживання та адресу ПП «Декарт», проводили обшуки і т.д. Він не міг спокійно спати, став знервований, підозрілий у стосунках з людьми, постійно очікував якісь неприємності (їх і так вже хватало - притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під слідством, обшуки, допити під час слідства і т.д.), тобто ним заволоділи страхи повторення травмуючих подій, що його можуть обманути, образити, осудити та позбавити волі. Позивач, фактично, був позбавлений повноцінно та адекватно сприймати події, в результаті чого він був позбавлений можливості ведення звичного способу проживання.

Внаслідок довготривалого правового вирішення такої проблеми відбулася його ізольованість від активного суспільного життя, від повноцінних соціальних контактів, від можливості оволодіти професійним опитом і налагодженням особистого життя. Внаслідок допущених відносно нього порушень зі сторони правоохоронних органів в його житті виникли значні перешкоди можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, якими були обумовлені тривалі негативні зміни психоемоціональної та соціальної сфер його існування, в результаті чого йому були спричинені негативні психоемоціональні переживання, тобто моральні страждання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1 150 000 грн. за притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності. Так, від самого початку кримінального переслідування - з 29 лютого 2012 року до закриття кримінального провадження 06 квітня 2021 року - його позиція ні трохи не змінилася під час досудового слідства. Але щоб зрозуміти його невинність, знадобилося більше восьми років. Фактично кримінальне переслідування позивача припинилося тільки після закриття 06 квітня 2021 року за реабілітуючими обставинами кримінального провадження, при тому, що ще 24 лютого 2014 року відносно нього судом був постановлений виправдувальний вирок, який за ініціативи прокуратури був скасований.

Дії прокурора, на думку позивача, є безрозсудними, несумлінними, безпідставними, тобто протиправними, й завдають позивачу додаткову шкоду, яка полягає у наступному: безпідставному затягуванню вирішенню його кримінальної справи (ця шкода внаслідок порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод після рішення ЄСПЛ від 08 грудня 2018 року у справі «Аграчева та інші проти України»). Така діяльність/бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області як уповноваженого органу у вказаних правовідносинах свідчить не лише про те, що вона не дотримувалось конституційних положень та покладених на неї державою обов`язків, а, взагалі, їх ігнорувала. Допущені прокуратурою Дніпропетровської області як державним органом прояви байдужості, що призвело до виникнення у позивача відчуття приниження людської та громадської гідності, до втрати віри у можливість захисту з боку держави, гарантування йому безпеки, захищеності. Позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, оскільки йому тривалий час довелося захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення його заяв, клопотань, заявлених під час досудового слідства для проведення слідчих дій. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає що йому завдано значну моральну шкоду, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1 150 000 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн..В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає,що суд першої інстанції мав би застосувати положення ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» якою передбачено,що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З урахування цього він просив стягнути 800000 грн.,а загальну суму відшкодування моральнї шкоди в 1150000 грн.

Інші суми відшкодування моральної шкоди він обгрунтовував тим, що за притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинного у розмірі 150 000 грн.

-за порушення розумного строку проведення кримінального провадження,який повинен забезпечити прокурор -200 000 грн., однак суд першої інстанції взагалі не зазначив ніяких підстав відмови у відшкодуванні зазначених сум.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди,оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Дніпропетровської обласної прокуратури просив рішення суду перої інстанції залишити без змін. Зазначає,що не погоджується з доводами ОСОБА_1 ,вважає їх безпідставними та необґрунтованими нормами матеріального права.

Фактично апелянт псилається на факти незаконності дій працівників правоохоронних органів, що не свідчить про безумовне заподіяння йому моральної шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди слід довести неправомірні дії цього органу,наґвність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою,і довести наявність цих умов має позивач який звернувся з позовом на підставі ст.1173 ЦКУкраїни.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань.

Всудове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , представник Дніпропетровської обласної прокуратури-Сидорова О.Р.. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлень на електронну пошту (а.с. 20-21 т.2).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Державної казначейської служби України не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої та частиною 2 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відносно ОСОБА_1 мало місце незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, в результаті чого було закрито кримінальне провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення,що передбачає відшкодування шкоди, спричиненої діями слідчих органів та прокуратури .

Висновок суду першої інстанції підтверджується встановленими судом такими обставинами:

29 лютого 2012 року старшим слідчим податкової міліції в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська була порушена кримінальна справа № 99126601 відносно директора ПП «Декарт» ОСОБА_1 за фактом умисного ухилення від сплати податків за ч. 3 ст. 212 КК України;

19 червня 2012 року відносно директора ПП «Декарт» ОСОБА_1 була порушена ще одна кримінальна справа № 99126601/1 за ч. 1 ст. 366 КК України, які були об`єднані в одне провадження під єдиним реєстраційним номером 99126601;

20 червня 2012 року слідчий у кримінальній справі № 99126601 виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 в якості обвинуваченого за ст. 212 та ч. 1 ст. 366 КК України.

06 квітня 2021 року кримінальне провадження було закрито за відсутності в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Таким чином у позивача виникло право на відшкодування завданої шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Висновок суду першої інстанції про те, щошкода, завдана ОСОБА_1 внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, узгоджується з положеннями статті 1176 ЦК України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВР провадиться за рахунок державного бюджету.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Обгрунтовано суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральних страждань, завданих незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під слідством протягом тривалого часу, майже 9 років. Здійснення провадження у справі про притягнення до кримінальної відповідальності, яка в подальшому закрита за відсутністю складу кримінального правопорушення, свідчить про наявність незаконних дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про кримінальне правопорушення через відсутність в діях позивача складу кримінального правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до кримінальної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди в 300000 грн., суд першої інстанції не врахував положення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вказана норма закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Судом першої інстанції визначено розмір значно меший від гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, який повинен визначити суд у будь-якому випадку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував під незаконним слідством повних 105 місяців: 6 місяців 2012 року, 12 місяців 2013 року, 12 місяців 2014 року, 12 місяців 2015 року, 12 місяців 2016 року, 12 місяців 2017 року, 12 місяців 2018 року, 12 місяців 2019 року, 12 місяців 2020 року, 3 місяці 2021 року.Мінімальна заробітна плата, встановлена законодавством на момент відшкодування шкоди становить 6700 грн..

Тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, гарантований державою, становить 703500 грн. ( 105 х 6700 грн.).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності завдано моральної шкоди, яку, зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, наявність перешкод у реалізації його життєвих планів, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер та обсяг страждань позивача, суд оцінює у 900 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а компенсацію заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 900 000 грн. слід стягнути зДержавного бюджету України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незазначив ніяких підстав відмови у відшкодуванні моральної шкоди, спричиненої в результаті притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинного та порушення розумного строку проведення кримінального провадження, який повинен забезпечити прокурор, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки зазначені підстави відшкодування моральної шкоди є обґрунтуванням позовних вимог, які були враховані при вирішенні питання щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди взагалі.

Посилання на те, що не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів є безпідставними. Оскільки відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВР в даном випадку провадиться за рахунок державного бюджету.

Вказівка на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань є безпідставною та спростовується встановленими обставинами по справі.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди з 300000 грн. на 900 000 грн..

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня2022 року в частині розміру моральної шкоди змінити з 300 000 грн. на 900 000 (дев`ятьсот тисяч) грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2023 року.

Судді: