справа № 702/678/22
Провадження №2/702/53/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Нейло І.М.

за участю секретаря Прилуцької О.І.

позивача ОСОБА_1

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні Монастирищенського районного суду Черкаської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житлом та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 в якому просила прийняти заходи по усуненню перешкод для користування житлом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2019 рокувона разом з чоловіком ОСОБА_4 та сином ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після сварки з чоловіком, ОСОБА_4 , яка відбулась 08.03.2021 року,відповідач ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 недають їй можливість проживати у зазначеній квартирі змінивши замки. Неодноразово робила спроби потрапити в квартиру, але її чоловік ОСОБА_4 тільки один раз дозволив їй зайти для можливості забрати документи. Потрапивши в квартиру помітила, що в ній не було більшості її речей на що чоловік відповів, що її речі він вивіз на смітник та заборонив в подальшому приходити. Після цьогонеодноразово намагалась знов потрапити в квартиру але її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 цьому перешкоджали. На цей час хворіє, у зв`язку з чим потребує лікування яке дорого коштує, тому не має змоги винаймати житло.

22.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що 30.01.2020 року він купив квартиру АДРЕСА_2 . 05.05.2020 року в квартирі, крім нього, зареєструвались його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . 08.03.2021 року ОСОБА_1 зібрала особисті речі та виїхала з квартири, у зв`язку із чим фактично шлюбні відносини між його батьками були припинені. 13.12.2022 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був розірваний за рішенням суду. Відповідачка не проживає в даній квартирі понад один рік без поважних причин. В утриманні квартири участі не приймає, особистих речей ОСОБА_1 в квартирі не має, квартирою вона не цікавилась. Перешкод в користуванні жилим приміщенням не чинив, але вважає, що подальше проживання в квартирі разом з батьками, шлюб яких розірвано, в подальшому є неможливим. Крім того зауважив, що ОСОБА_1 має власне житло, а саме житловий будинок в с. Матвіїха Уманського району Черкаської області.

Відповідач, за зустрічним позовом, ОСОБА_1 у відзиві на зустрічний позов, просила відмовити у його задоволенні, оскільки вважає їх безпідставними та незаконними, зауваживши, що сплачувала за комунальні послуги до червня 2021 року не проживає в квартирі вимушено через перешкоди, які чинять ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 .

Ухвалою від 16.01.2023 р. прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , до розгляду.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві зауваживши, що залишила квартиру вимушено та тимчасово через триваючі конфліктні взаємовідносини в сім`ї, але після того часу як перестала проживати в квартирі більше десяти раз намагалась до неї потрапити але відповідач в цьому їй перешкоджав, змінивши в квартирі замки. В квартиру потрапила лише один раз, забравши з неї деякі речі та документи. Просила задовольнити позовні вимоги та визнати за нею право користування житлом, у зустрічних позовних вимогах просила відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 є його матір`ю. Після набуття права власності на квартиру він разом з матір`ю та батьком стали в ній проживати. Через незначний сімейний конфлікт, який відбувся 08.03.2021 ОСОБА_1 забрала речі з квартири та перестала в ній проживати. На цей час в квартирі разом з ним проживає батько ОСОБА_4 . Не заперечує, що через поломку дверного замка, яка відбулась після того як ОСОБА_1 перестала проживати в квартирі, замок в квартиру був частково поміняний. Новий ключ до замка квартири ОСОБА_1 не отримувала та він не бажає його надати на цей час. Вважає, що до звернення ОСОБА_1 до суду не було перешкод у користуванні позивачкою квартири але на цей час не бажає, щоб його мати проживала разом з ним. Просив у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити а вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_1 , яка з 08.03.2021 р. не проживає у спірній квартирі. Була свідком того, як приблизно через два тижні, після 08.03.2021 р. ОСОБА_1 намагалась потрапити в квартиру, але не змогла відчинити двері. Через деякий час двері відчинив ОСОБА_4 та її сестра зайшла в квартиру. Чула як в квартирі відбувалась спірна розмова та через деякий час ОСОБА_1 вийшла. Вона разом з ОСОБА_1 вдруге приходили до спірної квартири, але її сестрі двері не відчинили.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що був одружений з ОСОБА_1 з якою прожив разом більше двадцяти років. В спірній квартирі, яка належить їх сину ОСОБА_2 , прожили більше двох років. Несподівано для нього 08.03.2021 ОСОБА_1 залишила квартиру та прийшла тільки один раз щоб забрати свої речі. Перешкод для доступу ОСОБА_1 до квартири ним та його сином не чинились. Замок в квартиру, через поломку, був змінений.

Вислухавши сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області 13.12.2022 р. та мають сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні /а.с.46, 47/.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 .належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 30.01.2020 р. /а.с.38, 39/.

Як вбачається з копії будинкової книги, та копії паспорту, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 як власник квартири дав згоду на постійне проживання в ній своїй матері ОСОБА_1 , яка мешкає в ній з 05.05.2020 р.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 з дотриманням вимог закону була вселена у спірну квартиру, як член сім`ї власника квартири.

Факт не проживання ОСОБА_1 за адресою своєї реєстрації, з 08.03.2021, сторонами визнається, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності вказаної обставини та добровільності її визнання, а тому зазначена обставина доказуванню не підлягає відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Як вбачається з пояснень сторін та свідків, між сторонами існує тривалий сімейний конфлікт та зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 відсутня за місцем проживання з поважних причин, інтерес до спірного житла не втратила та не проживає в спірній квартирі тимчасово.

Таким чином між сторонами виник спір про право користування позивачем ОСОБА_1 квартирою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. (постанова Верховного Суду України від 22.02.23 у справі № 489/3691/20).

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Також відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Тому у цьому спорі за встановлення права користування позивачем квартирою ефективною є вимога про вселення, яка в повній мірі дозволяє відновити це право у разі його порушення.

У зв`язку з чим вимога ОСОБА_1 про прийняття заходів по усуненню перешкод для користування житлом є неефективним способом захисту відповідного права. За таких обставин у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить визнати відповідача ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, посилаючись на те, що відповідач без поважних на те причин не проживає в квартирі вже понад рік з березня 2021 року, наявність реєстрації в квартирі відповідача, яка в ній не проживає, обмежує права позивача на вільне користування та розпорядження квартирою.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 звертаючись до ОСОБА_1 з зустрічною позовною вимогою провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилається на ч.2 ст. 405 ЦК України відповідно до якої, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом в разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи зі змісту ст. 405 ЦК України, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява №19009/04, пункт 50).

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника права на користування жилим приміщенням, окрім терміну його відсутності, з`ясуванню підлягає й поважність причин такої відсутності.

З представлених же ОСОБА_1 відеоматеріалів та пояснень свідків вбачається, що крім наявного сімейного конфлікту, ОСОБА_2 , змінивши вхідний замок, вчиняє дії для перешкоджання ОСОБА_1 потрапити у спірну квартиру, що свідчить про відсутність відповідача у спірній квартирі з поважних причин.

Отже, з матеріалів справи не вбачається сукупності необхідних за ст. 405 ЦК України підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не підтверджено відсутність у ОСОБА_1 поважних причин її не проживання у спірній квартирі понад один рік.

Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , за необґрунтованістю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір»

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 141, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житлом, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Нейло