КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/3734/22 Головуючий у І інстанції - Остапчук Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6975/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Даньшиної І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої рішенням та діями органів досудового слідства та суду, що порушують права позивача, -

установив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої рішенням та діями органів досудового слідства та суду, що порушують права позивача, мотивуючи свої вимоги тим, що у зв`язку з незаконним рішенням та діями органу досудового розслідування та суддями, які порушили право на доступ до суду та «на ефективний засіб правового захисту в Національному органі» в результаті чого незаконна по сутті постанова судді Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_3 від 05 лютого 2018 року у справі №33/784/61/18 вступила в законну силу, тому позивач вважає, що за рахунок коштів державного бюджету йому необхідно сплатити моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

Зазначив, що суддя Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_3 постановою від 05 лютого 2018 року у справі №33/784/61/18 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , який є уповноваженою особою ТОВ «Роскосметика» на роботу з митницею, про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2018 року у справі №490/9777/17 про адміністративне правопорушення, винесеної на підставі протоколу про порушення митних правил №0187/50400/17 від 01 листопада 2017 року, складеного Миколаївською митницею Державної фіскальної служби України, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.483 Митного кодексу України, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу та конфіскації товару.

Тому моральна шкода заподіяна позивачу, яку він бажає стягнути з державного бюджету становить 1500000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року, у задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд не звернув увагу на те, що завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Процесуальними діями, що порушують право скаржника на доступ до суду та на ефективний засіб правового захисту є постанова судді Миколаївського апеляційного суду від 05 лютого 2018 року у справі №33/784/61/18; постанова слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР від 15 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000924 від 22 квітня 2019 року; ухвала слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2020 року у справі №487/4641/19; ухвала суддів Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року у справі №487/4641/19.

Висновки суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів підтвердження факту матеріальної шкоди та моральних страждань спростовуються доводами, зазначеними у позовній заяві, оскільки незаконні рішення та дії вищевказаних осіб вимагали від позивача додаткових зусиль для локалізації негативних наслідків порушення його прав на доступ до суду та на ефективний засіб правового захисту в національному органі, в результаті чого незаконна на думку позивача постанова судді Миколаївського апеляційного суду від 05 лютого 2018 року у справі №33/784/61/18 вступила в законну силу, та в результаті чого скаржника було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 100% вартості товарів у сумі 146126,83 грн; конфіскації товару, власником якого є ТОВ «Роскосметика», вартістю 146126,83 грн.

Просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду Махлай Л.Д. від 21 березня 2023 року відкрито провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду Махлай Л.Д. від 18 квітня 2023 року, справу призначено до розгляду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського апеляційного суду №564/06.1-01/23 від 11 травня 2023 року, проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи, у зв`язку зі звільненням Вищою радою правосуддя 09 травня 2023 року судді Махлай Л.Д. на підставі поданої нею заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2023 року, справу передано судді-доповідачу Приходьку К.П., судді: Журба С.О., Писана Т.О.

Встановлено, що відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів підтвердження факту матеріальної шкоди та моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі того, що постановою Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 15 квітня 2020 року, кримінальне провадження від 22 квітня 2019 року №0000924 відносно судді Апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_3 закрито.

Відносно суддів Заводського районного суду м. Миколаєва та Херсонського апеляційного суду кримінальні провадження не відкривалися.

На час розгляду справи у суді першої інстанції, не існувало жодного судового рішення, яким би дії Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві були визнані незаконними.

З висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Законодавство дає особі можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Аналогічну позицію висловлено у п.57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Крім цього, статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачені в частинах 1-5 цієї норми , незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання , попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах, передбачених нормами ст.ст.1166,1167 ЦК України.

Відповідно до абз.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у позивача відсутні підстави для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок постановлення процесуального рішення суду.

Крім цього, позивачами не надано доказів підтвердження факту матеріальної шкоди та моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 21 червня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба