Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/903/21
Провадження №2-п/382/2/23
У Х В А Л А

04 квітня 2023 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 травня 2022 року за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в котрій вказано, що заочним рішення Яготинського районного суду Київської області від 26.05.22 року, по справі № 382/903/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, позов було задоволено. В серпні 2022 року ОСОБА_1 дізналась про існування вказаного више рішення Яготинського районного суду Київської області від 26.05.22 року, по справі № 382/903/21 після його отримання по пошті. Повний текст рішення отримано 06.08.22 р.. Оскільки ОСОБА_1 є жінкою військовослужбовцем, я не мала можливості отримати рішення суду раніше. Окрім цього вона перебуває у стані вагітності і на момент винесення рішення суду перебувала на 126-му дню вагітності. В зв`язку з військовим станом та фактичним нападом Російської Федерації на Україну, змушена була евакуюватися в безпечне місце. Вказані обставини зробили неможливим як з`явлення в судове засідання так і вчасне отримання рішення суду та вчасне подання цієї заяви. ОСОБА_1 не могла фізично прибути до суду за станом здоров`я, вчасно організувати оскарження заочного рішення (складання та подання скарги), постійні повітряні тривоги, спогади про військові дії значно погіршували самопочуття тим більше на фоні вагітності, зміненого гормонального фону та слабкості нервової системи, вразливості психіки і робили неможливим вчасне подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якшо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

За усталеною судовою практикою при вирішенні питання поважності причин пропуску строку вчинення певних процесуальних дій необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій.

Так її стан здоров`я пов`язаний з вагітністю (погане самопочуття, слабкість, фізична неможливість пересування), вагітність (переживання, емоційні навантаження на гормонально зміненому фоні, які впливали на ріщення які я приймала), військові дії (страх за власне життя) і є непереборними, істотними труднощами які завадили їй вчасно подати заяву про оскарження заочного ріщення суду та є поважними причинами та підставами поновлення пропущеного строку на перегляд заочного рішення суду. Оскільки заочне рішення суду ОСОБА_1 отримала 06.08.22 року та в межах 30 днів подала заяву про перегляд заочного рішення суду, то наявні усі підстави для поновлення пропущеного строку подачі заяви про перегляд заочного рішення суду. Таким чином строк на подання заяви про перегляд заочного рішення визначений у ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) пропущений з поважних причин та підлягає поновленню в зв`язку з чим прошу суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 04.08.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заявниця звертає увагу, що розгляд справи відбувся під час дії військового стану, тоді коли періодично бомблять міста та села в тому числі Київської області, тоді коли війська Російсько федерації стоять біля кордонів та обстрілюють міста та села, тоді коли кожен день звучить повітряна тривога та розриваються снаряди над главою та гинуть люди та діти. Як приклад можна навести Кіровоград та Винницю і таких прикладів дуже багато.

В таких умовах вона не могла прибути до суду, оскільки існувала пряма загроза для життя. Вона була змушена покинути свою домівку та виїхати в більш безпечне місце.

ОСОБА_1 звертає увагу суду, що не дивлячись на те, що вона є жінкою військовослужбовцем та на час винесення рішення суду знаходилась у стані вагітності (126 днів) - довідка додається і з огляду на стан свого здоров`я (фізичний та психологічний) вона перебувала у страху за своє життя та життя дитини. Її стан в поєднанні з обстановкою яка склалась (військові дії, ракетні обстріли) зробили неможливим з`явлення до суду.

02.03.2022 року Рада судів України оприлюднила рекомендації щодо умови роботи судів в умовах воєнного стану.

Так в п. 5 Рекомендацій йдеться, що в умовах воєнного стану по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

Надалі Рада судів України в п. 7 своїх рекомендацій зазначає, що необхідно зосередитись виключно на проведенні невідкладних судових розглядів (взяття під варту, продовження строків тримання під вартою).

Вочевидь її справа не є невідкладною, тому незрозуміло чому суд зосередився на проведенні засідання в ній.

ОСОБА_1 не з`явилась в судове засідання, в тому числі на якому було ухвалено спірне судове рішення та не повідомила про причини своєї неявки виходячи з того, що взагалі не мала ніякої можливості це зробити в зв`язку зі станом свого здоров`я (перебування у вагітному стані) та військовими діями, нападом Російської федерації на Україну. Вона змушена була евакуюватися та дбати про свою безпеку та безпеку своєї дитини, а не приходити в суд підвергаючи себе ризику в умовах періодичних ракетних бомбардувань.

Вказані обставини свідчать про поважні причини неявки в судове засідання, яке взагалі мало бути перенесено на іншу більш безпечну для учасників розгляду справи дату.

Щодо неподання відзиву на позовну заяву, то це є правом відповідача яке він реалізує на власний розсуд та вільно користується ним. Відповідач не побажала скористатися ним.

Заявниця наголошує, що позивач має довести факт завдання шкоди (нестачі товарно-матеріальних цінностей), що шкода завдана саме нею внаслідок її протиправних дій і між шкодою на наслідками є причинно наслідковий зв`язок і винною в цьому є саме відповідачка. Оскільки відповідачка стверджує, що ніяких протиправних дій не здійснювали і нестача товарно- матеріальних цінностей якщо і має місце, то не з її вини, а відповідач заперечує це, то для забезпечення справедливості процесу суд має використовувати «рівноцінне зважування доказів» в поєднанні зі стандартами «вірогідності доказів та їх достатності».

Юридична сутність концепції «стягнення коштів за порушення договірних зобов`язань».

Відповідно до ст. 526, 16, 22, 611,1046 ЦК України, ст. 130-134, 135-1 КЗпП України, матеріальна відповідальність працівників настає при порушенні ними саме трудових обов`язків передбачених посадовою інструкцією та в певних межах, а саме в межах середнього заробітку (облежана відповідальність), або в розмірі прямої дійсної шкоди (повна матеріальна відповідальність) за наявності укладеного договору про це. Встановлені додаткові вимоги до визначення прямої дійсної шкоди.

Так, в якості основних доказів які лягли в основу рішення суду зазначено копії паспорта відповідача (а.с.6), витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань позивача, який являється фізичною-особою підприємцем (а.с.7), коші розписки відповідачки зі змісту якої вбачається, що вона зобов язується виплатити суму 56,700 грн. терміном з 31.08.2020 року по 31.10.2020 року, за товар нестача якого зафіксовано позивачем та що по даній сумі вона притензш не має (а.с.8-9), копії наказу № З від 08.06.2020 року про прийняття на стажування відповідачки на посаду продавця магазину з 08.06.2020 року по 08.09.2020 року з метою набуття досвіду роботи без оплати праці (а.с.10) , заява відповідачки про прохання прийняти її на стажування посаду продавця магазину в с. Годунівка належного позивачу (а,с.11), копії наказу №4 від 08.09.2020 року про прийняття відповідачки на роботу з оплатою згідно трудовим договором, на пів мінімальної заробітної плати з неповним робочим днем. (а.с. 12), заява від 08.09.2020 року про прийняття на магазину-кафе з 09.09.2020 року з випробувальним терміном 1 місяць та з неповним робочим днем (а. с. 13), копії наказу №7 від 14.12,2020 року про відсторонення від роботи відповідачки з 14.12.2020 року в зв`язку з підозрою розкрадання майна власника (а.с.14).

Так суд вдався до припущень та в порушення стандарт доказування «балансу ймовірності» (balance of probabilities) та концепції негативного доказу, вдався до припущення, що якщо відповідачка написала розписку то її вина у завданні шкоди та протиправних діях встановлена, є обгрунтованою та належним чином підтверджена.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка дійсно перебувала в трудових відносинах з позивачем і останнім виявлено недостачу товарно- матеріальних цінностей. Проте доказів кола посадових обов`язків відповідачки ї їх порушень та конкретизацію в чому вони полягають з доказами останніх суду не надано. Відсутні і докази укладання договору про повну матеріали у відповідальність Відповідачки, без якого стягнення шкоди в повному розмірі її завдання взагалі неможливо. Ненадані докази і обґрунтування розміру прямої дійсної шкоди. Так порушення ст. 135-3 КЗпП України Позивач не надав даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей, які рахуються відсутніми. Розмір шкоди у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Такі данні суду не надані. Фактично рішення суду грунтується на припущеннях і у справі відсутні докази які становлять юридичну підставу для стягнення завданої працівником поботодавцю прямої дійсної шкоди. З аналізу норм права які застосував суд задовольняючи позов можна констатувати, що суд визначив, що між сторонами спору скались цивільні правовідносини з договору позики і відповідно застосував правові норми, які їх регулюють.

Однак з фактичних обставин справи та зібраних доказів по вбачається, що між сторонами виникли трудові права та обов`язки і застосуванні підлягають саме норми трудового права в частині які регулюють матеріальну відповідальність працівників. Відповідачка ніколи не писала боргових розписок та не укладала договорів позики з позивачем. Отже суд неправленою визначив дійсний зміст прав і обов язків сторін, виниклих до них правовідносин, в зв`язку з чим помилково застосував норми права які їх регулюють. Докази якими обґрунтовується заперечення проти вимог позивача є зібрані судом матеріали справи, а саме докази які знаходяться у справі та додатні до позовної заяви. Усе викладене вище свідчить, що суд підійшов поверхово до вирішення справи без намагання встановити дійсний зміст прав та обов язків сторін. Його висновки є суперечливими.

На підставі вищезазначеного, керуючись статтями 130-134, 135-3, ст.,ст. 16, 22, 526, 611, 1046 ЦК України, та ст. 284, 285, 288 ЦПК України, просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, переглянути заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 26.05.22 року, по справі № 382/903/21, та скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 26.05.22 року, по справі № 382/903/21 повністю та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивачка звернулася із заявою про розгляд даної заяви у її відсутність.

Представник ОСОБА_2 звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, в котрій вказав, що слід відмовити в задоволенні даної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка учасника справи належним чином повідомленого, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений, що по день та час судового засідання, що призначене на 07.12.2021 року та на 26 травня 2022 року. Копія заочного рішення, що не вступило в законну силу було направлено відповідачу. З матеріалів справи вбачається, що місцем реєстрації відповідача є с.Годунівка Бориспілського району Київської області.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (рішення від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», заява № 36655/02), у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» («Karakutsya v. Ukraine»), заява № 18986/06, § 71).

Зазначене відповідачем по справі, в обгрунтування заявлених вимог щодо поновлення строку на поданя заяви про перегляд заочного рішення суду та скасування рушення Яготиснького районного суду Київської області від 26.05.2022 року не підтверджено належними та допустимими доказами.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи викладене у заяві про перегляд заочного рішення, дослідивши докази, а також те, що відповідач по даній справі належним чином повідомлений був про день та час розгляду справи відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, враховуючи вище зазначену практику Європейського суду з прав людини, та те, що докази заявником в огрунтування заявлених вимог не надані, відсутні підстави на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає .

Керуючись ст.ст.280, 284, 287, 288, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя Кисіль О.А.