Провадження №: 2/755/1309/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві питання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками та про залишення без розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики оформлених розписками, -

у с т а н о в и в:

17.08.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками.

Ухвалою суду від 26.08.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики оформленого розпискою до спільного розгляду із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року прийнято до розгляду заяву представника третьої особи із самостійними вимогами про зміну предмету позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики оформленого розпискою.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року задоволене клопотання представника третьої особи із самостійними вимогами про витребування доказів.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року задоволене клопотання представника третьої особи із самостійними вимогами про витребування оригіналів письмових доказів.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи із самостійними вимогами про визнання обов`язковою явки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи із самостійними вимогами про виклик свідків.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, а також вказаною ухвалою суду встановлено порядок розгляду клопотання представника третьої особи із самостійними вимогами про призначення у справі технічної експертизи документів - на стадії судового розгляду справи по суті.

Позивачка ОСОБА_1 , третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 та/або їх представники вдруге поспіль в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в матеріалах справи наявне клопотання відповідача, подане до прийняття до розгляду позову третьої особи з самостійними вимогами, про розгляд справи без його участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовну заяву ОСОБА_1 та позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 слід залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Тобто закон не вимагає встановлення судом причин повторної неявки позивача до судового засідання для вирішення питання про залишення позову без розгляду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

При цьому чинне процесуальне законодавство пов`язує поважність причин неявки лише з першою неявкою в судове засідання, а при повторній неявці позов залишається без розгляду не залежно від обставин.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 43 та ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Отже, відповідно до положень ст. 2 ЦПК України одним з завдань цивільного судочинства є своєчасний розгляд справи, а строки розгляду справи передбачені ст. 210 ЦПК України, натомість справа №755/13921/21 перебуває в провадженні суду з серпня 2021 року.

Згідно статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Статтею 257 ЦПК України передбачено, що поважна чи неповажна причина повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання значення не має, оскільки положення закону направлене на дотримання розумного строку розгляду справи і недопущення зловживання процесуальними правами як самих таких учасників процесу, так і правами інших осіб. Вказана позиція кореспондується з висновком ВССУ у справі №6-24063/ск15.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосереднього, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

В судове засідання призначене на 20.02.2023 року учасники справи не з`явились.

Позивачка ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи на 20.02.2023 року була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи (Т. 2, а.с. 63).

Заяв про розгляд справи без участі позивачки ОСОБА_1 до суду не надходило.

Згідно положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року, рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Той факт, що у довідці про причини повернення судової повістки адресованої ОСОБА_1 про її виклик до суду на 20.02.2023 року міститься відмітка «за закінченням терміну зберігання», не змінює висновку суду про належне повідомлення позивачки, оскільки конверт з повісткою містить відмітку «судова повістка» і помилкове зазначення працівником поштового відділення причини повернення не може вважатись неналежним повідомленням позивача, адже згідно вказаного пункту Правил надання послуг поштового зв`язку, у таких випадках проставляється відмітка "адресат відсутній за вказаною адресою", що в свою чергу є належним повідомленням сторони спору про час та місце розгляду справи відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 також був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи на 20.02.2023 року, однак в судове засідання ні він, ні його представник не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без участі третьої особи із самостійними вимогами та/або його представника до суду не надходило.

Належне повідомлення третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи на 20.02.2023 року підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення судової кореспонденції (Т. 2, а.с. 85).

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання призначене на 20.02.2023 року наступна дата судового розгляду була призначена на 30.03.2023 року.

В судове засідання призначене на 30.03.2023 року учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності позивачки ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до суду не надходило.

Суд визнає належним повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи призначеного на 30.03.2023 року за наведених вище обставин та у відповідності до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України і п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року, (Т. 2, а.с. 78).

Належне повідомлення третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи на 30.03.2023 року підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Вайбер», згідно якої представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 отримав судову повістку на повідомлений ним суду номер мобільного телефону - НОМЕР_1 (Т. 2, а.с. 80).

Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Частиною 13 ст. 128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Приймаючи рішення про визнання належним повідомлення третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 про час та дату судового засідання на 30.03.2023 року суд за аналогією приймає до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №761/14537/15-ц, у якій йшлося про те, що апеляційний суд виконав обов`язок стосовно повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, оскільки направив її на електронну адресу повідомлену позивачем, яку останній використовував під час розгляду справи, що є належним повідомленням.

Також у своїй постанові від 30.11.2022 року в справі №759/14068/19 суд касаційної інстанції зазначив наступне: «Верховний Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року)».

Отже, позивачка ОСОБА_1 , третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 та/або їх представники вдруге поспіль не з`явились в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв про розгляд справи без участі позивача ОСОБА_1 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до суду не надходило.

Не з`явившись в судові засідання призначені на 20.02.2023 року та на 30.03.2023 року, позивачі про причини своєї неявки суду не повідомили.

Поряд із цим, суд повторно звертає увагу, що аналіз норм ст.ст. 223, 257 ЦПК України вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки. Тож у разі повторної неявки, суд має залишати позовну заяву без розгляду, адже вказані положення цивільного процесуального закону покликані дисциплінувати позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Водночас, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивачів про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивачів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 310/12817/13.

Приймаючи рішення про залишення позовів без розгляду суд враховує тривалий час перебування справи в провадженні суду першої інстанції, а також те, що позивачі, як найбільш зацікавлені особи в розгляді даної справи, мали право бути присутніми в судовому засіданні особисто або користуватись послугами представників, звернутись до суду із клопотанням про проведення судового засідання в режимі відео-конференції або подати суду заяву про розгляд справи без їх участі, проте таким правом останні не скористались.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до положень цивільно-процесуального закону на суд покладається обов`язок забезпечення усім учасникам процесу рівних можливостей для реалізації наданих їм прав. В той же час суд не може змусити таку сторону використовувати надані їй права та можливості.

Установивши всю сукупність передбачених законом обставин, ураховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовів ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись 2, 13, 43, 44, 128, 130, 210, 223, 257, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками - залишити без розгляду.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики оформлених розписками - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 03.04.2023 року.

Суддя -