ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6667/21 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/459/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яцина В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, керівника Харківської окружної прокуратури Климовця Максима Олександровича, Харківської окружної прокуратури, прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, дізнавача Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2, голови Національної поліції України Клименка Ігоря Володимировича про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів розслідування, прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_1 , та просив стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через державну казначейську службу України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 700 000 грн.; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області притягнути до дисциплінарної відповідальності дізнавача Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 шляхом звільнення зі служби в поліції у відповідності до п.7 ч.3 ст. 13 «Дисциплінарного статуту національної поліції України»; винести окрему ухвалу до кадрової комісії прокурорів стосовно притягнення до відповідальності керівника Харківської окружної прокуратури Климовець М.О.

Позов мотивовано тим, що ухвалами слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Харкова неодноразово, а саме 16 серпня 2021 року, 14 липня 2021 року, 30 червня 2021, 17 червня 2021, 26 травня 2021 року, 20 квітня 2021 року, 22 березня 2021 року було зобов`язано керівника Харківської окружної прокуратури чи іншого уповноваженого прокурора розглянути скарги ОСОБА_1 на недотримання розумних строків досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000206 від 07.02.2019 та в строки встановлені ухвалою суду вчинити відповідні процесуальні дії або надати відповідь у вигляді мотивованої постанови. На даний час ухвали слідчих суддів не виконані.

Вказаними ухвалами слідчих суддів визначена бездіяльність прокуратури.

Крім того, позивач зазначає, що ухвалою слідчого судді від 26 листопада 2020 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000206 від 07.02.2019 до 6 (шести) місяців, тобто до 26.05.2021 включно.

Також в своєму позові ОСОБА_1 вказував на те, що судом неодноразово скасовувались постанови слідчого про закриття кримінального провадження 0000206 від 07.02.2019.

З приводу бездіяльності дізнавача та посадових осіб Харківського відділу поліції ГУНП у Харківській області позивач неодноразово звертався зі скаргами до Головного управління Національної поліції в Харківській області, але жодної відповіді не отримав.

Порушення прав позивача з боку відповідачів призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язку і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. ОСОБА_1 зазначає, що незаконні дії з боку відповідачів призвели до моральних переживань, у зв`язку з чим він втратив душевний спокій, був порушений сон, погіршилася пам`ять, увага та емоційна стійкість, втратив радість життя. Через стрес, пов`язаний із бездіяльністю відповідача у позивача зіпсувалися відносини з оточуючими людьми. Це також негативно відобразилося на його здоров`ї, підвисився тиск.

21 жовтня 2021 року від Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивач обмежилась лише загальними посиланнями на бездіяльність та незаконність дій посадових осіб органу досудового розслідування та завдання їй моральної шкоди, не довівши належними та достовірними доказами, ані факту наявності такої шкоди, ані погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, ні її думку, діями слідчого та можливим завданням такої шкоди.

28 жовтня 2021 року від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що незгода позивача з прийнятими процесуальними рішеннями та реалізація механізму оскарження процесуальних рішень не свідчить про наявність шкоди та не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи.

Окрім того, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої їй матеріальної та моральної шкоди.

28 жовтня 2021 року від Харківської окружної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони вважають позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами органів прокуратури незаконних дій щодо позивача.

05 листопада 2021 року від Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивачем не доведено як наявність у нього моральної шкоди, так і вини Голови Національної поліції України в її заподіянні, у зв`язку з чим і відсутні підстави для її відшкодування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Харківська обласна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою, та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору просить рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що ст.125 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судом поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Вказує, що намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Отже спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції судів цивільної юрисдикції.

Зазначає, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначений посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

При визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення в тому числі і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням на такі правовідносини юрисдикція цивільних судів не поширюється, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у справі № 826/13340/15 від 05.06.2018.

Суд першої інстанції як на підставу задоволення позову посилався на обставину, що відповіді керівника Харківської окружної прокуратури були надані не у встановлений законом спосіб, а саме з порушенням вимог ч.ч.3, 5 ст.110 КПК України щодо винесення рішення у формі постанови, про що безпосередньо було зазначено в ухвалах слідчих суддів, отже, суд дійшов до вказаного висновку під час розгляд цивільного позову ОСОБА_1 .

Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди.

Судом не прийнято до уваги доводи відповідача з приводу того, що під час досудового розслідування слідчими суддями не встановлювалися факти протиправності рішень, дій чи бездіяльності слідчих чи прокурорів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Не враховано, що тривалість кримінального провадження зумовлена зокрема поведінкою потерпілого, великою кількістю об`єднаних кримінальних проваджень та неодноразовим оскарженням дій слідчих чи прокурорів.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частково задовольняючи позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000206 на дату звернення позивача до суду з даним позовом триває декілька років, а саме з 07.02.2019 по день ухвалення рішення по цій справі. Позивач неодноразове змушений був звертатися до суду з різними скаргами, в тому числі щодо порушення розумних строків досудового розслідування, які судом були задоволені, та на які у встановлений законом спосіб він не отримував відповіді від керівника Харківської окружної прокуратури чи іншого уповноваженого прокурора. Така бездіяльність органів слідства та прокуратури знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями.

Неправомірні рішення та бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури завдали моральних страждань ОСОБА_1 , які виразилися в зміні його нормального життєвого ритму та вимагали від нього зусиль щодо відновлення своїх прав. Проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті тощо) до суду не надано, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок незаконних рішень та бездіяльності органів прокуратури, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума 1 000 гривень є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають наявним у матеріалах справи доказам та встановлені судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2019 року задоволено скаргу на постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області Всеволожського О.С. від 24 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідувань № 0000206 від 07.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.

Скасовано постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області Всеволожського О.С. від 24 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідувань № 0000206 від 07.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України. ( т.1 а.с.8)

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2020 року задоволено скаргу на постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2. від 10.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0000206 від 07.02.2019.

Скасовано постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2. від 10.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0000206 від 07.02.2019. ( т.1 а.с. 10)

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2., погоджене прокурором Харківської міської прокуратури № 6 Харківської області Кас`яненко Р.В. про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР за № 0000206 від 07.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127, ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 182 КК України.

Продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000206 від 07.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127, ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 182 КК України до 6 (шести) місяців, тобто до 26.05.2021 включно. ( т. 1 а.с. 11)

Ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року, 20 квітня 2021 року, 26 травня 2021 року, 17 червня 2021 року, 30 червня 2021 року, 14 липня 2021 року, 16 серпня 2021 року, 10 грудня 2021року, 20 грудня 2021 року, 18 лютого 2022 року зобов`язано керівника Харківської окружної прокуратури чи іншого уповноваженого прокурора розглянути скарги особи щодо недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000206 від 07.02.2019 протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками її розгляду або надати на неї відповідь у вигляді мотивованої постанови з дотриманням вимог ч.ч. 3,5 ст. 110 КПК України. (т.1 а.с. 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 162-163, 175-176, 177-179, 224).

14.06.2021 в.о. керівника Харківської окружної прокуратури М. Климовцем надано відповідь на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.05.2021 щодо недотримання розумних строків під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000206. ( т.1 а.с. 19).

Про те, що прокурор у визначений законом спосіб надав відповідь на виконання інших вищевказаних ухвал суду першої інстанції, які стосуються недотримання розумних строків досудового розслідування, матеріали справи не містять і доводами скарги ці обставини не спростовані.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові ВС від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19, провадження № 51-2890км19 касаційний суд, досліджуючи питання дотримання розумних строків кримінального провадження, висловив наступні правові висновки.

Згідно зі статтею 113 КПК процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК).

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Відповідно до загального принципу кримінального провадження, закріпленого у статті 28 КПК, розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, і співвідносяться з практикою Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (пункт 71). Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у справах Карт проти Туреччини (пункт 68), Вемхофф проти Німеччини (пункт 18). При цьому ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» вказав, що період, який має прийматися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).

Виходячи із загального конституційного принципу рівності громадян перед законом та судом, ст. 24, п. 1 ч. 1 ст. 129 Конституції України, гарантії дотримання розумних строків стосуються не лише особі, яких притягнуто до кримінальної відповідальності, але й потерпілих осіб.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини) Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Відповідно до частини 1 статті 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до статті 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).

При цьому згідно ч.2 ст.28 КПК України проведення досудового розслідування в розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Крім того, у ч. 6 ст.28 КПК передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що зумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим кодексом.

Наведена правова норма відповідає змісту ст.114 КПК України про те, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки в межах граничного строку, передбаченого цим кодексом, з урахуванням обставин, установлених під час відповідного кримінального провадження.

Згідно правовому висновку, викладеному у постанові ВС від 18.10.2019 у справі №757/37346/18-к, передбачений ч.2 ст.28 КПК України обов`язок слідчого судді стежити за дотриманням розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції, не виключає можливості розгляду ним клопотань, поданих на підставі ч.6 ст.28 КПК України, та встановлення для сторін процесуальних строків відповідно до положень ст.114 КПК України.

Тому, посилання у доводах скарги на те, що ухвали слідчого судді не мають у даній справі правого значення та що суд першої інстанції помилково їх взяв до уваги, - є безпідставними.

У п. 1 постанов пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 р. за № 11 передбачено, що оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з`ясування і застосування норм іноземного права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач вказував, а відповідачі ці доводи не спростували належними і допустимим доказами, на те, що до теперішнього часу зазначені ухвали слідчих суддів залишаються не виконаними. Прокурором не надана оцінка причинам тривалого проведення досудового розслідування, не зроблено висновок про розумність строків виконання дізнавачами та прокурорами слідчих (розшукових) дій з метою встановлення осіб, винних у вчинені кримінального правопорушення. Зазначене, на думку позивача, свідчить про порушення порядку розгляду скарги про недотримання розумних строків, неправильне оформлення прийнятого рішення, необґрунтованість наданої заявникові відповіді, тобто невідповідність її вимогам кримінального процесуального закону.

Харківська окружна прокуратура Харківської області у своєму відзиві зазначила про те, що за результатами розгляд ухвал Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2021, 14.07.2021, 30.06.2021, 17.06.2021, 26.05.2021 Харківською окружною прокуратурою Харківської області ОСОБА_1 надано відповіді листами від 12.03.2021, 29.03.2021, 29.04.2021, 14.06.2021, 30.07.2021, 01.08.2021, 20.08.2021.

Крім того, процесуальним керівником вживалися заходи з метою активізації досудового розслідування, а саме 12.03.2021, 29.09.2021 на ім`я дізнавача СДПВ №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області давалися вказівки в порядку п.4 ч.2 ст. 36 КПК України, приймалося рішення про відсторонення дізнавача СД відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУПП в області Сєриха А.С. від проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. (т.1 а.с. 68-73)

З наданих до суду листів від 12.03.2021, 29.03.2021, 29.04.2021, 14.06.2021, 30.07.2021, 01.08.2021, 20.08.2021 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що Харківська місцева прокуратура №6 надавала відповіді на звернення заявника від 07.03.2021 щодо недотримання розумних строків під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000206, а також повідомляла про наслідки виконання ухвал Жовтневого районного суду м. Харкова. ( т.1 а.с. 61-67)

Проте дані відповіді керівника Харківської окружної прокурори були надані не встановлений законом спосіб, а саме з порушенням вимог ч.ч. 3,5 ст. 110 КПК України щодо винесення рішення у формі постанови, про що безпосереднього було зазначено в ухвалах слідчих суддів.

Таким чином, судом достовірно встановлено порушення органами слідства розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 0000206 від 07.02.2019, та не розгляд скарг ОСОБА_1 з цього питання керівником Харківської окружної прокуратури чи іншого уповноваженого прокурора у встановлений законом спосіб. Такі висновки суду доводами скарги не спростовані.

Судовим розглядом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000206 на дату звернення позивача до суду з даним позовом триває декілька років, а саме з 07.02.2019. Позивач неодноразове змушений був звертатися до суду з різними скаргами, в тому числі щодо порушення розумних строків досудового розслідування, які судом були задоволені, та на які у встановлений законом спосіб він не отримував відповіді від керівника Харківської окружної прокуратури чи іншого уповноваженого прокурора. Така бездіяльність органів слідства та прокуратури знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями і не пояснюється процесуальною поведінкою потерпілої особи.

Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності органів слідства щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 , надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, характер завданої шкоди, у їх сукупності, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє доводи Харківської обласної прокуратури з посиланням на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що спростовує доводи апеляційної скарги.

З урахуванням доводів касаційної скарги, тривалого порушення прав позивача, важливості для позивача питань з якими він звертався до відповідача для вирішення, виходячи з принципів розумності та справедливості, загальнолюдських принципів та суспільної моралі, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції

Виходячи з наведеного та відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М. Мальований.

О.Ю. Тичкова.