КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4347/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Київ

Справа № 760/14336/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року, постановлену у складі судді Жовноватюк В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Медікал Геномікс Україна 1» про оспорювання батьківства та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року цивільну справу №760/14336/22 передано на розгляд за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем заявлено окрему позовну вимогу до відповідача Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи, а саме в прохальній частині просив: зобов`язати Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи визнати Акт заключення про біологічне батьківство від 19.12.2013 року, лабораторний номер аналізу MG13-3745, номер висновку MG06469 щодо відсутності спорідненості ДНК ОСОБА_5 з ОСОБА_3 медичною документацією.

Звертає увагу на те, що позивач змушена була звернутись з даною позовною вимогою, оскільки на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_5 помер і єдиним доказом, що останній не є батьком дітей відповідача ОСОБА_4 є Акт заключення про біологічне батьківство від 19.12.2013 року, лабораторний номер аналізу MG13-3745, номер висновку MG06469 щодо відсутності спорідненості ДНК ОСОБА_5 з ОСОБА_3 .

При цьому, відсутні біологічні матеріали згідно з таким актом заключення про біологічне батьківство від 19.12.2013 року та відповідно до вимог чинного законодавства України він не є медичною документацією медичних закладів України, а тому позивач змушена була звернутись до експертної установи саме з такою вимогою - визнати Акт медичною документацією, щоб захистити свої права з приводу доведеності факту відсутності кровного споріднення ОСОБА_5 принаймні з однією донькою відповідача ОСОБА_4 . У випадку ж якщо, на думку суду, вказана вимога безпідставна, то позивач змушена буде від неї відмовитись. Отже, необхідно, щоб відповідач 2 визнав належною медичною документацією для проведення експертизи Акт заключения про біологічне батьківство від 19.12.2013 року, лабораторний номер аналізу MG13-3745, номер висновку MG06469 щодо відсутності спорідненості ДНК ОСОБА_5 з ОСОБА_3 .

Фактично у позові позивача заявлено три позовних вимоги, дві до ОСОБА_4 щодо оспорювання батьківства та одну до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про зобов`язання вчинити дії. За всі три позовні вимоги позивач сплатила судовий збір. При цьому позивач обґрунтувала необхідність об`єднання позовних вимог на сторінці 5 позовної заяви.

Отже, з урахуванням того, що позивач не просто зазначає Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи відповідачем, а заявляє окрему вимогу, яка обґрунтовується тими ж доказами, що і вимоги до ОСОБА_4 та стосуються питання оспорювання батьківства та визнання медичної документації, яка фактично підтверджує факт відсутності кровного споріднення, то позивач мала право скористатись правом, передбаченим ч. 15 ст. 28 ЦПК України - обрати підсудність за місцем знаходження одного з відповідачів.

Отже, позовні вимоги стосуються відповідача, який знаходиться у м. Ужгород Закарпатської області, та відповідача Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи, , місце розташування якого: м. Київ. вул. Докучаєвська. буд. 4, що територіально відноситься до Солом`янського районного суду м. Києва.

Зазначення судом, що Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи не є належним відповідачем не є підставою у відповідності до ст. 31 ЦПК України для передачі справи на розгляд іншому суду. У випадку неналежності відповідача можуть наслідки, передбачені ч. 2, ч. 3 ст. 51 ЦПК України або відмова у задоволенні позову через неналежність відповідача. Отже, в даному випадку суд неправильно застосував норми процесуального права, а саме ст. 28, ст. 31, ст. 51 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що адреса відповідача ОСОБА_6 є АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 зазначає відповідачем - 2 Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи, що розташоване на території Солом`янського району м. Києва. Однак, такі дії позивача суд розцінює як штучне створення умов для зміни підсудності, оскільки з огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин, Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи не є належним відповідачем у даній справі. Правил застосування альтернативної чи виключної підсудності для даної категорії позову цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає передачі на розгляд Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за правилами загальної підсудності, передбаченими ч.1 ст. 27 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ТОВ «Медікал Геномікс Україна 1», в якому просить:

- виключити відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за №24 від 09.01.2008 року, складеного Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виключити відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за №24 від 09.01.2008 року, складеного Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ);

- виключити відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за №23 від 09.01.2008 року, складеного Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виключити відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за №23 від 09.01.2008 року, складеного Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м, Івано-Франківськ);

- зобов`язати Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи визнати Акт заключення про біологічне батьківство від 19.12.2013 року, лабораторний номер аналізу MG13-3745, номер висновку М006469 щодо відсутності спорідненості ДНК ОСОБА_5 з ОСОБА_3 - медичною документацією.

В позовній заяві позивачем зазначено, що адресою місця поживання відповідача ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 ; адресою місця знаходження Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи - м. Київ, вул. Докучаєвська. буд. 4.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 15 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

З матеріалів справи встановлено, що предметом даного спору є оспорювання батьківства: батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник між ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , та відповідачем ОСОБА_4 .

Звертаючись з вимогами до відповідача Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, позивач посилається на те, що необхідно, щоб відповідач-2 визнав належною медичною документацією для проведення експертизи Акт заключення про біологічне батьківство від 19.12.2013 року, лабораторний номер аналізу MG13-3745, номер висновку М006469 щодо відсутності спорідненості ДНК ОСОБА_5 з ОСОБА_3 .

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 жодним чином не посилається на те, що відповідачем Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи порушено, не визнано або оспорено її права, та що вона звертається з даним позовом з метою їх поновлення чи визнання будь-якого права, саме до цієї експертної установи.

Таким чином, вимога позивача ОСОБА_1 до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про зобов`язання визнати Акт заключення про біологічне батьківство від 19.12.2013 року щодо відсутності спорідненості ДНК ОСОБА_5 з ОСОБА_3 медичною документацією спрямована не на захист порушеного, не визнаного або оспорюваного права позивача, а на збір доказів у цій справі, на підставі яких суд під час розгляду справи буде встановлювати наявність або відсутність обставин (фактів), якими позивач обґрунтовує свої вимоги в позовній заяві.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 65 ЦПК України визначено, що учасниками судового процесу, крім учасників справи та їхніх представників, є помічник судді, секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, експерт з питань права, перекладач, спеціаліст.

Відповідно до ст. 72 ЦПК експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Відповідно до ст. 107 ЦПК України, матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

Згідно зі ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Таким чином, залучення в якості відповідача експертної установи, яка згідно з вимогами позивача, буде проводити судово-медичну експертизу у справі, суперечить положенням цивільного процесуального законодавства.

Оскільки місцем проживання відповідача ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 , то справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, за правилами загальної підсудності, передбаченими ч.1 ст. 27 ЦПК України - за місцем проживання відповідача ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Оскільки ухвала постановлена з дотримання норм чинного законодавства, висновки суду відповідають матеріалам справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.