Житомирський апеляційний суд
Справа №291/283/22 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 23 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №291/283/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма» Світанок», Приватного підприємства «Ружинський край», Бердичівської районної державної адміністрації, Ружинської селищної ради Житомирської області про розірвання договору оренди земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію речового права,

за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Ружинський край" на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. у смт. Ружині,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила розірвати договір оренди землі від 15.09.2015, укладений між нею та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма» Світанок» (далі- ПСП «Агрофірма «Світанок») та скасувати його державну реєстрацію.

Позов мотивувала тим, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку вона є власником земельних ділянок загальною площею 3,6207 га (3,0261 га та 0,5946 га), які розташовані на території Княжиківської сільської ради Бердичівського (Ружинського) району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та мають кадастрові номера :03:000:0031 та :03:000:0095.

15.09.2015 вона уклала з ПСП «Агрофірма «Світанок» договір оренди землі, згідно якого передала вказаному підприємству в оренду, тобто в строкове платне користування, належні їй земельні ділянки. Договір було укладено на 11 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право оренди на підставі вказаного договору оренди зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.06.2016 за ПСП «Агрофірма «Світанок».

18.02.2022 отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вона дізналася, що орендар - ПСП «Агрофірма «Світанок» одноособово без її згоди на підставі лише Статуту, протоколів зборів та розподільчого балансу, у 2018 році передав належні їй земельні ділянки в оренду іншій юридичній особі, а саме Приватному підприємству «Ружинський край».

Таким чином, ПСП «Агрофірма «Світанок» грубо порушило умови укладеного з нею Договору, а саме: п.п.1, 5, 12-14, 24, 26, 27 - щодо предмету Договору, умов використання земельної ділянки та прав і обов`язків сторін Договору.

Зі змісту вказаних пунктів Договору вбачається, що орендар, тобто ПСП «Агрофірма» Світанок», приймає у неї, тобто у орендодавця, вищевказані земельні ділянки у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язується приступити до використання земельних ділянок в строки, встановлені договором тощо.

А орендодавець згідно умов вказаного Договору має право вимагати від орендаря, тобто від ПСП «Агрофірма «Світанок», зокрема, використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно договору оренди землі, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, своєчасного внесення орендної плати.

При цьому, ПСП «Агрофірма «Світанок» також порушило вимоги діючого законодавства України. Укладаючи вищевказаний Договір оренди землі, орендар ПСП «Агрофірма «Світанок» зобов`язаний був особисто використовувати отримані в оренду земельні ділянки за цільовим призначенням і мав право передати їх в суборенду без зміни їх цільового призначення та без її додаткової згоди.

Вона вважає, що фактично орендар сам в односторонньому порядку усунувся від виконання умов договору оренди землі в повному обсязі, припинивши господарську діяльність з безпосереднього цільового використання орендованих земельних ділянок, чим порушив вимоги законодавства.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року позов задоволено повністю та вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, Приватне підприємство «Ружинський край» (далі -ПП «Ружинський край») посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПП «Ружинський край» створено 22 березня 2018 року шляхом виділу з ПСП «Агрофірма «Світанок» у відповідності до рішення власника ПСП «Агрофірма «Світанок» № 22/03/18 від 22.03.2018 та рішення власника ПП «Ружинський край» № 1 від 22.03.2018. Державна реєстрація новоствореного приватного підприємства була проведена 23 березня 2018 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.05.2018 № 23600696, вбачається, що ПП «Ружинський край» є правонаступником ПСП «Агрофірма «Світанок». Так як ПП «Ружинський край» є правонаступником ПСП «Агрофірма «Світанок», якому у відповідності до розподільчого балансу перейшли права та обов`язки за спірними правочинами, то ПП «Ружинський край» правомірно використовує земельні ділянки у відповідності до договорів оренди землі.

Вищевказане узгоджується з висновками щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду у справах: № 902/981/17 від 20 червня 2018 року; № 138/2297/17 від 19 вересня 2018 року; № 138/1849/17-ц від 12 вересня 2018 року.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України.

Спірні земельні ділянки обробляються у відповідності до цільового призначення, сплачується орендна плата. Позивачем не вказано та не підтверджено належними та допустимими доказами наявність факту порушення умов договору оренди землі як і відповідності критерію істотності цього порушення.

Крім того, позивачем не вказано обставини, які б свідчили про реальність шкоди, завданої йому як орендодавцеві, за якої він позбавлений можливості отримувати очікуване при укладенні договору.

Отже, ураховуючи викладене, відсутні обставини, які б свідчили про неможливість досягнення позивачем як стороною договору оренди мети договору (отримання плати за оренду земельної ділянки, використання земельної ділянки за цільовим призначенням) та неотримання того, на що розраховував орендодавець, укладаючи спірний договір, тобто не вбачається істотного порушення умов договору.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Позов заявлений до двох відповідачів, до яких позивачем заявлено дві різних позовних вимоги.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин виключає можливості пред`явлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов`язалася повернути це майно після закінчення

Строку, на який воно передане, але не виконує цього обов`язку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розділом III Книги 5 ЦК України. Майно, передане власником за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі.

При розгляді спорів про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) необхідно враховувати, що відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Таким чином позовна вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння протирічить тим обставинам, які викладені в самому позову.

Так як ПП «Ружинський край» є правонаступником ПСП «Агрофірма «Світанок», якому у відповідності до розподільчого балансу перейшли права та обов`язки за спірними правочинами, то ПП «Ружинський край» правомірно використовує земельні ділянки у відповідності до договорів оренди землі.

У позовній заяві відсутня тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмету правового регулювання, умов застосування правових норм та однакового матеріально-правового регулювання спірних відносин із вказаними у постановах Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі № 291/619/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 481/229/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 692/278/16- ц; із правовою позицією Верховного суду України, викладеної у постанові від 12 лютого 2014 року № 6-161цс13, від 16 квітня 2014 року по справі № 6-18цс14.

У поданому відзиві ОСОБА_1 посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також у відзиві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Ружинська селищна рада Житомирської області подала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що орендар ПСП "Агрофірма «Світанок» не використовує спірні земельні ділянки для здійснення своєї господарської діяльності, передало права та обов`язки за договором оренди іншій особі без згоди позивача, а тому наявні підстави для розірвання договору оренди, передбачені ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції мотивуючи таким.

Так, суд першої інстанції встановив, що позивач є власником земельних ділянок загальною площею 3,6207 га (3,0261 га та 0,5946 га), які розташовані на території Княжиківської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та мають кадастрові номера :03:000:0031 та :03:000:0095 (а.с.12-13).

15 вересня 2015 року між позивачем та ПСП «Агрофірма «Світанок» укладено договір оренди землі, за умовами якого зазначені земельні ділянки передані останньому (а.с.10-11).

Пунктом 26 договору визначено право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. У п. 27 визначені обов`язки орендаря: приступати до використання земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди у встановленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Відповідно до п. 34 договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номери інформаційних довідок 300247149 та 300245287) сформованих станом на 18.02.2022, вбачається, що на підставі договору оренди землі від 15.09.2015 державним реєстратором, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, по відношенню до спірного нерухомого майна 01.06.2016, проведено державну реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 14847806, номер запису про інше речове право 14847383) (а.с.14-15, 16-17).

Відповідно до детальної інформації про юридичну особу орендарем земельних ділянок, які є власністю позивача, є ПП «Ружинський край» (), а право оренди за ним зареєстровано, у тому числі на підставі договору оренди землі від 15.09.2015, за яким орендодавцем є позивач, а орендарем - ПСП «Агрофірма «Світанок».

ПП «Ружинський край» утворене шляхом виділу з ПСП «Агрофірма «Світанок» та є правонаступником останнього, про що 23 березня 2018 року внесено запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно додатку № 5 до розподільчого балансу між ПСП «Агрофірма «Світанок» та ПП «Ружинський край» від 22 березня 2018 року ПСП «Агрофірма «Світанок» передало право оренди вищевказаних належних позивачеві земельних ділянок ПП «Ружинський край».

Відповідно договору оренди землі та розподільчого балансу на спірне нерухоме майно державний реєстратор в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведено державну реєстрацію іншого речового права зареєстровано право оренди за ПП «Ружинський край», яке фактично користується даними земельними ділянками номери записів про інше речове право 14847806 та 14847383.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі», положення якої кореспондуються з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (стаття 25 Закону України «Про оренду землі»), а орендодавець, відповідно до частини першої статті 24 цього закону, має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати.

Тлумачення наведених положень зазначеного Закону дає підстави для висновку, що залучення орендарем третіх осіб до обробітки землі та оплати орендної плати орендодавцю з припиненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки, крім передачі земельної ділянки у суборенду у випадках, передбачених договором оренди землі, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем.

Виняток із зазначеного правила передбачено частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі», за змістом якої не є підставою для зміни умов або припинення договору оренди землі, якщо інше не передбачено самим договором, перехід права оренди земельної ділянки до іншої особи у зв`язку з реорганізацією юридичної особи-орендаря.

У пункті 34 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється у результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Частина друга статті 107 ЦК України встановлює, що після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Отже, реорганізація у силу закону передбачає перехід прав і обов`язків реорганізованої особи до правонаступників.

Таким чином, реорганізація юридичної особи в будь-який спосіб не призводить до припинення зобов`язання та не є підставою для розірвання договору.

Характерною ознакою процедур припинення юридичної особи у результаті реорганізації є неможливість подальшої участі особи, яка припиняється, у зобов`язанні, але реорганізація не припиняє дію цих зобов`язань, в тому числі договорів, які були укладені цією стороною.

Водночас, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс (частина перша, друга статті 109 ЦК України).

Виділ не є різновидом припинення або реорганізації юридичної особи, це один із способів створення юридичної особи. Основною відмінністю виділу є те, що в результаті виділу створюється нова юридична особа, яка наділяється певним майном існуючої юридичної особи. При цьому, попередня юридична особа не припиняється.

Наслідком виділу є перехід за розподільчим балансом до нової юридичної особи, що утворилася унаслідок виділу, частини майна, прав та обов`язків юридичної особи, з якої був здійснений виділ, і яка не припиняється, а продовжує функціонувати за зменшеного обсягу активів та пасивів, тобто має місце часткове правонаступництво.

Відповідно до частини третьої статті 109 ЦК України, юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Виділ, який є переходом за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб (стаття 109 ЦК України), не визнається законодавцем видом реорганізації.

На противагу реорганізації (коли припиняється юридична особа - сторона договору, а замість неї стороною договору в силу закону стає її правонаступник) у випадку виділу законом не передбачено збереження дії договору та переходу прав і обов`язків за договором до особи, яка створюється в результаті виділу. Такий підхід пояснюється тим, що особа - сторона договору, з якої виділено нову особу (осіб), продовжує існувати і не припиняється як юридична особа.

Норми Цивільного кодексу України, що регулюють процедуру виділу, не передбачають правонаступництва, проте перехід прав та обов`язків до новостворюваної особи (осіб) визначається розподільчим балансом, що є актом юридичної особи, з якої виділяється нова особа.

Такий самий принцип закладений у частині четвертій статті 32 Закону України «Про оренду землі».

Аналізуючи зміст правовідносин, що складаються на підставі договору оренди землі, права та обов`язки сторін цього договору, слід дійти висновку, що після виконання орендодавцем обов`язку передати орендарю земельну ділянку на стороні орендодавця відбувається концентрація прав вимоги, а на стороні орендаря концентруються зобов`язання виконати ці вимоги.

По суті орендар без згоди орендодавця передав право оренди землі іншому орендарю, який створений шляхом виділу з орендаря, який є стороною договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Таким чином, належне орендарю на підставі договору оренди право користування земельною ділянкою не може бути ним відчужено, у тому числі передане при виділі на підставі розподільчого балансу особі, яка виділяється.

Вирішуючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що припинення ПСП "Агрофірма "Світанок" господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованих у позивача земельних ділянок та передача права оренди на них за розподільчим балансом іншій юридичній особі без згоди ОСОБА_1 як орендодавця, свідчить про невиконання орендарем обов`язків, передбачених статтею 25 Закону України «Про оренду землі» та умов договору оренди землі, що є підставою для його дострокового розірвання.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 291/1009/18.

З наведених мотивів доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Оскільки, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на підставі рішення суду про скасування такої державної реєстрації, тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що з метою захисту та відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, наявні правові підстави для скасування рішення приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренка Ю.В. про державну реєстрацію за ПП «Ружинський Край» речового права оренди належних позивачу земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 20 червня 2018 року у справі № 902/981/17 не можуть бути враховані, оскільки регулюють інші правовідносини, а посилання на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 138/2297/17, від 12 вересня 2018 року у справі № 138/1849/17-ц також є безпідставними, оскільки правові позиції у вказаних справах стосуються інших фактичних обставин, а саме того, що підприємство-орендар фактично не укладало договір про заміну сторони у договорі оренди землі, не передавало іншому підприємству земельні ділянки, які були предметом договорів оренди, а самостійно їх обробляло, сплачуючи орендну плату орендодавцям.

Посилання представника ПП «Ружинський край» на правові позиції Верховного Суду щодо оціночних понять істотності порушення договору, з якими відповідач пов`язує факт передачі спірних земельних ділянок для використання від ПСП «Агрофірма «Світанок» до ПП «Ружинський край», зазначаючи, що така передача не призвела до жодних порушень умов договору, не можуть бути враховані, оскільки передача третім особам функцій з обробітку земельної ділянки й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, є безпідставними, оскільки позов був пред`явлений про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію речового права, а вимога про незаконне витребування земельних ділянок не була предметом розгляду у суді першої інстанції

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди представника позивача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального права і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ружинський край" залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді