Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

представник позивача - Гостєва Є.В.,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Яременко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2022 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 28.08.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2848346. 28.07.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28072021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 28.07.2021 року до договору факторингу № 28072021 від 28.07.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 17 976,09 гривень, з яких: 5 480,50 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 12 495,59 гривень - заборгованість за відсотками. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 28.07.2021 року, Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2848346 у розмірі 17 976,09 гривень.

15.10.2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04922-10/2020. 11.08.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 11.08.2021 року до договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 10 200,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7 200,00 гривень - заборгованість за відсотками. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 11.08.2021 року, Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 04922-10/2020 у розмірі 10 200,00 гривень.

03.11.2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /330705. 30.09.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30092021, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 30.09.2021 року до договору факторингу № 30092021 від 30.09.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 12 000,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 9 000,00 гривень - заборгованість за відсотками. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 30.09.2021 року, Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № /330705 у розмірі 12 000,00 гривень.

09.11.2020 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» і та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /582869. 09.12.2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 09122021, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 09.12.2021 року до договору факторингу № 09122021 від 09.12.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 15 900,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 11 900,00 гривень - заборгованість за відсотками. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 09.12.2021 року, Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № /582869 у розмірі 15 900,00 гривень.

Посилаючись на положення статті 639 ЦК України, ч.ч. 1,3,4,7,12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», позивач уважає, що зазначені вище кредитні договори були підписані електронним підписом позичальника, відтворені шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів, які були надіслані на мобільний номер телефону ОСОБА_1 , зазначений в цих кредитних договорах. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надаватиметься кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договорів. Усупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Таким чином, позивач прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2848346 у сумі 17 976,09 гривень, з яких: 5 480,50 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 12 495,59 гривень - заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 04922-10/2020 у сумі 10 200,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7 200,00 гривень - заборгованість за відсотками; за кредитним договором /330705 у сумі 12 000,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 9 000,00 гривень - заборгованість за відсотками; за кредитним договором № /582869 у сумі 15 900,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 11 900,00 гривень - заборгованість за відсотками, а всього стягнути 56 076,09 гривень.

11 січня 2023 року від представника відповідача - адвоката Яременка О.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Сторона відповідача не визнає позовні вимоги, а твердження позивача вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Посилаючись на норми статтей 1046, 1054 ЦК України, адвокат Яременко О.Є. вказує, що договір позики, як і кредитний договір, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір є реальним договором за моментом укладення, тобто є дійсним лише після вчинення на основі досягнутої згоди певної дії з передачі предмета договору (кредитних коштів). Надані позивачем кредитні договори, договори переуступки права вимоги, реєстри боржників, акти приймання-передачі реєстрів боржників, розрахунки заборгованості сторона відповідача вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісних кредиторів до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Відповідачка не отримувала від позивача кредитних коштів, які він прохає стягнути з неї. Належними доказами, які підтверджують передачу відповідачеві грошових коштів, наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та розмір заборгованості є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», бо підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи. Проте матеріали справи не містять доказів реальності існування прав вимоги за кредитними договорами в первісних кредиторів, а тому твердження позивача про наявність у нього права вимоги не відповідають дійсності.

Посилаючись на положення статті 639 ЦК України, статті 100 ЦПК України, статтей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», представник відповідача зазначає, що кредитні договори, надані позивачем, є неукладеними. Відповідачка не укладала відповідні договори з відповідними кредиторами в електронній формі, а копії, наданих позивачем кредитних договорів, їй не відомі та не містять її підпису. Розрахунок суми заборгованості, як і реєстр права вимоги, не є документами, які підтверджують факти передачі кредитних коштів і не можуть бути доказами в справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань відповідача перед позивачем чи третіма особами.

Таким чином, адвокат Яременко О.Є. прохав відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.88-89).

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позов прохають задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача - адвокат Яременко О.Є. подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Суду надано копію електронного договору від 28 серпня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 № 2848346 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 5 500,00 гривень. Строк кредиту 30 днів (а.с.9-12).

28 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28072021, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.15-16).

Пунктом 1.1 Договору факторингу встановлено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 1.2 Договору факторингу визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 28.07.2021 року до договору факторингу № 28072021 від 28.07.2021 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 17 976,09 гривень, з яких: 5480,50 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 12 495,59 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.18).

Суду надано копію електронного договору від 15 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 № 04922-10/2020 про надання фінансового кредиту, згідно якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 13.11.2020 (а.с.33-34).

12.11.2020 року продовжено строк дії договору про надання фінансового кредиту № 04922-10/2020 від 15.10.2020 року на термін 30 днів (включаючи 0 днів прострочення) на суму 3000,00 гривень, тобто до 12.12.2020 (а.с.36).

19.12.2020 року продовжено строк дії договору про надання фінансового кредиту № 04922-10/2020 від 15.10.2020 року на термін 30 днів (включаючи 7 днів прострочення) на суму 3000,00 гривень, тобто до 18.01.2021 (а.с.37).

19.01.2021 року продовжено строк дії договору про надання фінансового кредиту № 04922-10/2020 від 15.10.2020 року на термін 30 днів (включаючи 1 день прострочення) на суму 3000,00 гривень, тобто до 18.02.2021 (а.с.38).

11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082021, згідно якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників (а.с.39-40).

Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 11.08.2021 року до договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021 року та розрахунку заборгованості (за період з 11.08.2021 по 31.07.2022), до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 10200,00 гривень, з яких: 3000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7 200,00 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.42,44).

Суду надано копію електронного договору від 03 листопада 2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 № /330705 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 02.12.2020 (а.с.49-50).

02.12.2020 року продовжено строк дії договору про надання фінансового кредиту № /330705 від 03.11.2020 року на термін 30 днів (включаючи 0 днів прострочення) на суму 3000,00 гривень. Строк дії Договору про надання фінансового кредиту № /330705 від 03.11.2020 року з 02.12.2020 до 01.01.2021 (а.с.51).

30 вересня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30092021, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників (а.с.52-53).

Відповідно до Реєстру боржників від 30.09.2021 року до договору факторингу № 30092021 від 30.09.2021 року та розрахунку заборгованості (за період з 30.09.2021 по 31.07.2022), до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 12 000,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 9000,00 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.55,57).

Суду надано копію електронного договору від 09 листопада 2020 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 № /582869 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 4000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 08.12.2020 (а.с.61-62).

10.12.2020 року продовжено строк дії договору про надання фінансового кредиту № /582869 від 09.11.2020 року на термін 32 дні (включаючи 2 дні прострочення) на суму 4000,00 гривень. Строк дії Договору про надання фінансового кредиту № /582869 від 09.11.2020 року з 08.12.2020 до 08.01.2021 (а.с.63).

19.01.2021 року продовжено строк дії договору про надання фінансового кредиту № /582869 від 09.11.2020 року на термін 41 днів (включаючи 11 днів прострочення) на суму 4000,00 гривень. Строк дії Договору про надання фінансового кредиту № /582869 від 09.11.2020 року з 08.01.2021 до 17.02.2021 (а.с.64).

23.01.2021 року продовжено строк дії договору про надання фінансового кредиту № /582869 від 09.11.2020 року на термін 45 днів (включаючи 15 днів прострочення) на суму 4000,00 гривень. Строк дії Договору про надання фінансового кредиту № /582869 від 09.11.2020 року з 08.01.2021 до 21.02.2021 (а.с.64).

09 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 09122021, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників (а.с.66-68).

Відповідно до Реєстру боржників від 09.12.2021 року до договору факторингу № 09122021 від 09.12.2021 року та розрахунку заборгованості (за період з 09.12.2021 по 31.07.2022), до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 15 900,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 11 900,00 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.70,72).

Позивач стверджує, що зазначені вище кредитні договори були підписані електронним підписом позичальника, відтворені шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів, які були надіслані на мобільний номер телефону відповідача, про що свідчить розділ «Реквізити та підписи сторін».

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що в письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч. 1 ст. 1047 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України, договір позики, коли позикодавцем є юридична особа, а також кредитний договір (у всіх випадках) укладаються у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Нормами ч.ч. 3,6,7,8,12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 цього Закону встановлено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У статті 5 цього Закону вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статтей 6, 7 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року (справа № 910/1162/19) та від 19.01.2022 року (справа № 202/2965/21).

Так, на підтвердження укладення спірних кредитних договорів позивачем надані суду їх паперові копії.

При цьому, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперові копії кредитних договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21.02.2023 року зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати суду в електронному вигляді засвідчені електронними підписами ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ОСОБА_1 , прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», оригінали електронних примірників оспорюваних кредитних договорів з обов`язковими реквізитами та з усіма додатками до них.

На виконання даної ухвали представник позивача надіслав заяву, в якій зазначено, що надати суду в електронному вигляді засвідчені електронними підписами ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ОСОБА_1 , прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», оригінали електронних примірників оспорюваних кредитних договорів з обов`язковими реквізитами та з усіма додатками до них не виявляється можливим, оскільки кредитні договори підписувались безпосередньо з первісними кредиторами, а саме: ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не являлось стороною кредитних договорів.

З огляду на викладене, наявні в матеріалах справи паперові копії спірних кредитних договорів не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договорів між відповідачем та кредиторами.

Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачці, підтвердження останньою пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21.02.2023 року зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати суду докази надсилання ОСОБА_1 алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі щодо кредитних договорів.

У заяві про виконання ухвали суду представник позивача зазначив, що надати суду докази надсилання ОСОБА_1 алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі не виявляється можливим у зв`язку з тим, що витребувані докази не передбачені умовами укладання кредитних договорів в електронній формі згідно діючого на час укладення законодавства та вони містяться безпосередньо на сайтах первісних кредиторів. Передача витребуваних доказів не передбачена договорами факторингу, а тому докази направлення ОСОБА_1 алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі відсутні.

Суд звертає увагу на те, що відповідач при укладенні оспорюваних кредитних договорів з первісними кредиторами в обов`язковому порядку мав би здійснювати набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала б відобразитись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері для подальшого долучення до кредитних договорів.

Отже, суд приходить до висновку про неукладеність оспорюваних кредитних договорів в електронній формі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження №61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісних кредиторів - ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», останнім надано, зокрема, договори факторингу, реєстри боржників, акти приймання-передачі реєстрів боржників.

Дані докази доводять перехід прав вимоги від первісних кредиторів до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів.

Позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останніх.

Таким чином, відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам позбавляє суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі.

Враховуючи, що кредитний договір є реальним, так як згідно з положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, є укладеним з моменту передання грошей, надання доказів про перерахування кредитодавцем суми грошової позики (кредиту) на зазначений в договорі рахунок позичальника для висунення і доведення вимоги позивачем (новим кредитором) про стягнення з боржника є обов`язковим.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу за спірними кредитними договорами та наявності у відповідача боргу за цими договорами позивач надав відповідні розрахунки заборгованості.

Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення.

Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15).

Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Пунктом 52 Розділу 3 Положення передбачено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 62 Положення, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року в справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18.

Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя