КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3697/23
Провадження № 2/947/1395/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович, в якій, просить суд скасувати арешт майна, яке належить позивачу ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 , який застосовано: ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2020 у справі № 947/21017/19, якою заборонено відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов`язані із відчуженням, передачею у користування, наданням в оренду третім особам, належного їй майна - нежитлової будівлі, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; постановами Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича в межах зведеного виконавчого провадження номер АСВП 66284863 від 26.07.2021 по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, в тому числі:

1) нежитлової будівлі, кафе, загальною площею 467, 7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) транспортного засобу автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , 2006 року випуску;

3) коштів на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 ;

4) квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 86,8 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м. та стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , про що 22.04.1989 Центральним відділом РАГС м. Одеси вчинено актовий запис №703.На теперішній час шлюб не розірвано, сторони проживають разом та мають спільне господарство. В сім`ї відсутні спори щодо користування майном подружжя та особистим майном кожного з них.За час перебування у вказаному шлюбі, позивачем та його дружиною ОСОБА_3 набуте у власність майно: нежитлова будівля, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , 2006 року випуску; кошти на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 ; квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 86,8 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м. Право власності набутого майна зареєстровано на дружину позивача - ОСОБА_3 . 03.07.2018 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір позики у розмірі 18000,00 доларів США.

Позивач вказує, що позичені кошти, не використовувалися на потреби сім`ї, в тому числі на утримання спірного майна подружжя.

Також позивач зазначає, що 10.09.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження у цивільній справі №947/21017/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики від 03.07.2018.В порядку забезпечення вказаного позову, ухвалою від 10.09.2020 у справі №947/21017/19, заборонено відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов`язані із відчуженням, передачею у користування, наданням в оренду третім особам належного її майна - нежитлової будівлі, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .19.02.2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №947/21017/19, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 03.07.2018 у розмірі 18 000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 533,00 долари США, заборгованості за договором позики від 03.07.2018 у розмірі 35 000, 00 доларів США, 3% річних у розмірі 164,00 долари США, та стягнуто судовий збір у розмірі 9 989,20 грн.26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим Олегом Віталійовичем відкрито виконавче провадження номер АСВП 66280820, яке постановою від 26.07.2021 року об`єднано у зведене виконавче провадження номер за АСВП 66284863 за виконавчими листами Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року виданими на виконання рішення від 19.02.2020 року у справі №947/21017/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 03.07.2018 у розмірі 18 000 доларів США, 3% річних у розмірі 533 доларів США, заборгованості за договором позики від 03.07.2018 у розмірі 35 000 доларів США, 3% річних у розмірі 164 доларів США, та судового збору 9 989,20 грн.

Позивач зазначає, що в межах згаданого виконавчого провадження, приватним виконавцем арештовано майно, титульним власником якого зареєстровано боржника, а саме:26.07.2021 року постановою приватного виконавця про арешт майна боржника, накладено арешт на нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.07.2021 року постановою приватного виконавця арештовано кошти на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 .

07.09.2021 року постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , 2006 року випуску, реєстрація від 21.12.2013.

14.09.2021 року постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

16.08.2022 року постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 86, 8 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м.

Отже, позивач вказує, що приватний виконавець арештував спільну сумісну власність подружжя, частина із якої належить йому на підставі cт. 60 СК України. Оскільки позивач не є відповідачем у справі №947/21017/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, та боржником у зведеному виконавчому провадженні номер за АСВП 66284863, то накладення арешту на згадане майно порушує його права як власника,

Позивач вважає, що вказаною нормою права та нормами ст.60 СК України, передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, позивач в силу закону є співвласником майна набутого у шлюбі з ОСОБА_3 та йому належить 1/2 частина вищевказаного арештованого майна.

Тому, позивач зазначає, що він не є боржником, й не відповідає за особисті зобов`язання віповідача ОСОБА_3 .Приватний виконавець не звертався до суду із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Стягувач не звертався до суду із позовом про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що на даний час відсутні підстави визначені законом для арешту вищевказаного спільного майна, та звернення на це майно стягнення у межах зведеного виконавчого провадження номер за АСВП 66284863 від 26.07.2021 року. У зв`язку із зазначеним, на думку позивача, арешт накладений судом та приватним виконавцем на майно, яке належить позивачу та його дружині на праві спільної сумісної власності підлягає скасуванню.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 02.02.2023 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович, про зняття арешту з майна. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

08.03.2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Цимбал Сергія Юрійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі посилаючись на наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 27.08.2021, ОСОБА_2 після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 ».

Щодо позовної вимоги про скасування арешту майна, який застосований ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2020 у справі № 947/21017/19 пердставник відповідача зазначає, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2020 року у справі № 947/21017/19 не накладався арешт на будь-яке майно позивача чи третіх осіб. Зазначеною ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову та заборонено відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов`язані із відчуженням, передачею у користування, наданням в оренду третім особам належного їй нежитлового приміщення кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані заходи забезпечення позову застосовані у справі № 947/21017/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2020 у справі № 947/21017/19, що набрало законної сили 03.06.2021, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю.

Представник відповідача зазначає, що чинним процесуальним законодавством передбачений чіткий механізм скасування заходів забезпечення позову, вимога про їх скасування шляхом подання позовної заяви є неналежним способом захисту цивільних прав позивача, який не був учасником справи № 947/21017/19.З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. було винесено постанову ВП № 66280820 від 26.07.2021 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та об`єднано виконавчі провадження № 66280820, № 66281238, № 66282093, № 66282416, № 66282596 у зведене виконавче провадження № 66284863. Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП № 66280820 від 26.07.2021, підставою для відкриття провадження стали виконавчі листи № 947/21017/19, видані 23.07.2021 Київським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду від 19.02.2020 у справі №947/21017/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, яке набрало законної сили. Таким чином, застосовані ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2020 року у справі № 947/21017/19 заходи забезпечення позову продовжують свою дію до повного виконання судового рішення. У зв`язку з вказаним, представник відповідача вважає, що у даному випадку зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.Також позивачем не заявляється вимога про визнання за ним права власності на 1/2 частки транспортного засобу, що унеможливлює задоволення позовної вимоги про зняття арешту, оскільки в даному випадку зазначена вимога є похідною.

Представник відповідача вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а тому вимога про скасування арешту з транспортного засобу задоволенню не піддягає.Також заявляючи вимогу про зняття арешту з нежитлової будівлі кафе, квартири та коштів на банківських рахунках, позивачем (аналогічно як і з вимогою щодо транспортного засобу) не заявляється вимога про визнання за ним права власності на 1/2 частки зазначених об`єктів, що унеможливлює задоволення позовної вимоги про зняття арешту.Позивач зазначає, що спірне майно придбано сторонами в період шлюбу, тобто це нерухоме майно є спільною сумісною власністю позивача та його дружини ОСОБА_3 .Водночас, на зазначене нерухоме майно накладено арешт, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов`язання за договором позики, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2020 у справі № 947/21017/19, але представник відповідача вказує, що відповідно до постанови від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, керуючись, зокрема, положеннями пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, частини третьої статті 13 ЦПЖ України, зазначив, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалено судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Представник відповідача зазначає, що позивач, звернувшись до суду із цим позовом у період здійснення приватним виконавцем виконавчих дій на виконання судового рішення про стягнення боргу з його дружини, просить зняти арешт з усього майна, що може свідчити про вчинення таких дій з метою ускладнення або унеможливлення реалізації нерухомого майна в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед кредитором на виконання судового рішення. Вказані обставини свідчать про недобросовісність дій позивача з приводу позовних вимог про скасування арешту з нерухомого майна та грошових коштів. За обставин цієї справи принцип обов`язковості до виконання остаточного судового рішення переважає інтереси позивача. Таким чином, представник відповідача вважає, що у зазначеній справі відсутні передбачені ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підстави для зняття накладеного виконавцем арешту. Більш того, зняття арешту із спірного майна може порушити права особи, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, де ОСОБА_3 є боржником.

Представник відповідача вказує, що з огляду на відсутність доказів добровільного виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2020 у справі № 947/21017/19 що набрало законної сили 03.06.2021року у застосуванні арешту майна боржника ОСОБА_3 існує об`єктивна необхідність.

Тому на його думку, оспорення позивачем законності арешту спірного майна є намаганням вивести арештоване майно з-під процедури його примусової реалізації, що суперечить принципу добросовісності унеможливить реалізацію цього майна в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед кредитором на виконання судового рішення. Таким чином, представник відповідача вважає, що позовні вимоги про зняття арешту зі спірного майна є необґрунтованими, а принцип обов`язковості до виконання остаточного судового рішення, у даному випадку, переважає інтереси позивача.

20.03.2023 року до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він просить задовольнити вимоги зазначенні в позовній заяві та вказує наступне. На його думку відзив представника відповідача суперечить фактичним обставинам та містить хибне трактування діючого законодавства, а саме: 10.07.2019 року постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду по справі № 822/1154/16 встановлено такий правовий висновок: «Лише після виділення в натурі частки боржника з майна, яке перебуває у спільній частковій власності, виникає право передавати майно на реалізацію та згодом приймати рішення про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу».Як встановлено ч.1 ст.73 СК України, за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Отже, позивач вказує, що він не є боржником, й не відповідає за особисті зобов`язання відповідача ОСОБА_3 . Приватний виконавець не звертався до суду із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Стягувач не звертався до суду із позовом про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Тому позивач вважає, що на даний час відсутні підстави визначені законом для арешту вищевказаного спільного майна, та звернення на це майно боргу у межах зведеного виконавчого провадження номер за АСВП 66284863 від 26.07.2021 року. Приватний виконавець арештував спільну сумісну власність подружжя, частина із якої належить позивачу на підставі cт. 60 СК України. Оскільки позивач не є відповідачем у справі №947/21017/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, та боржником у зведеному виконавчому провадженні номер за АСВП 66284863, то на його думку, накладення арешту на згадане майно порушує його права як власника, що в свою чергу підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності та/або скасування арешту, що відповідає ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку із зазначеним, позивач вважає, що арешт накладений судом та приватним виконавцем на майно, співвласником якого є позивач, підлягає скасуванню.

20.03.2023 року від відповідача ОСОБА_3 до канцелярії суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона підтвердила обставини вказані позивачем у позовній заяві та зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

У судове засідання 20.03.2023 року позивач не з`явився, проте у відповіді на відзив просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.

У судове засідання 20.03.2023 року відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, проте у заяві про визнання позову просила справу розглядати без її участі.

У судове засідання 20.03.2023 року відповідач ОСОБА_4 та її представник не з`явились, проте 20.03.2023 року до канцелярії суду від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій представник відповідача вказав, що вони заперечують проти задоволення позовних вимог.

У судове засідання 20.03.2023 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 з 22.04.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 703 (а.с. 16).

За час перебування у вказаному шлюбі, позивачем та його дружиною ОСОБА_3 набуте у власність майно: нежитлова будівля, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , 2006 року випуску; кошти на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 ; квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 86,8 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м. Право власності набутого майна зареєстровано на дружину позивача - ОСОБА_3 (а.с. 31-34).

03.07.2018 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір позики у розмірі 18000,00 доларів США.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження у цивільній справі № 947/21017/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики від 03.07.2018.В порядку забезпечення вказаного позову, ухвалою від 10.09.2020 у справі №947/21017/19, заборонено відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов`язані із відчуженням, передачею у користування, наданням в оренду третім особам належного її майна - нежитлової будівлі, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим Олегом Віталійовичем відкрито виконавче провадження номер АСВП 66280820, яке постановою від 26.07.2021 року об`єднано у зведене виконавче провадження номер за АСВП 66284863 за виконавчими листами Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року виданими на виконання рішення від 19.02.2020 року у справі №947/21017/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 03.07.2018 у розмірі 18 000 доларів США, 3% річних у розмірі 533 доларів США, заборгованості за договором позики від 03.07.2018 у розмірі 35 000 доларів США, 3% річних у розмірі 164 доларів США, та судового збору 9 989,20 грн. (а.с. 18, 19-20).

26.07.2021 року постановою приватного виконавця про арешт майна боржника, накладено арешт на нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-22).

26.07.2021 року постановою приватного виконавця арештовано кошти на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 23-24).

07.09.2021 року постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль Toyota Fortuner, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , 2006 року випуску, реєстрація від 21.12.2013 року (а.с. 25-26).

14.09.2021 року постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 467,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-28).

16.08.2022 року постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 86, 8 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м. (а.с. 29-30).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч.1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Згідно п.1 ч.1 ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб, або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

Відповідно до п.6 ч.3 ст. 18 вище вказаного Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, згідно із ст. 59 даного Закону особа (частини 1, 2, 3), особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частини третя та четверта ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не ставить питання про поділ майна подружжя та визнання за ним права власності на частину вищевказаного майна.

За змістом ст. 59 ЗУ « Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, учасники виконавчого провадження не оскаржували рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в межах даного виконавчого провадження щодо не зняття ним арешту на майно, яке є предметом спору в даній справі, в порядку розділу VІІ ЦПК України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом питання про звільнення належного йому майна з-під арешту, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як співвласника майна.

Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

При цьому, положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то позовна заява ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналіз фактичних обставин справи, норм законодавства, якими врегульовані дані правовідносини та судової практики дають підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки він є необґрунтований. Аналогічний висновок з приводу даних правовідносин міститься в рішенні Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі 607/3894/17.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_3 в своїй заяві від 20.03.2023 року, не є підставою для задоволення позову відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки, як було встановлено раніше, для цього відсутні законні підстави.

Результати вирішення спору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не дають підстав для компенсації позивачу понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст.89,133,141,229,247,263,264,280,354ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області: Вельков Олег Віталійович, про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.