КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/4217/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Київ

Справа № 755/4896/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Чех Н.А.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2020 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16.02.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви № на отримання кредиту, в якій позичальник підтвердив, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від товариства становлять кредитний договір. 26.06.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, відповідно до умов якого останні отримали за плату право вимоги до відповідача в розмірі 198 497,95 грн., з яких: сума боргу за основною сумою боргу - 110 954,80 грн., сума боргу за відсотками - 18 107,52 грн., сума боргу за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) - 48 314,67 грн., пеня - 21 120,96 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, генеральний директор ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Ревунов Р.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, в оскаржуваному рішенні фактично суд першої інстанції дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» дійсно був укладений кредитний договір шляхом направлення заяви на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № та відповідно до довідки № 3485519-SG від 16.07.2019 ТОВ «ФК «ЦФР» за дорученням ОСОБА_1 здійснив переказ до запитання на користь ОСОБА_1 ; ТОВ «майСейфеті» в сумі 360,00 грн. як оплату за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет24»; ПАТ «СК «ТАС» як оплату страхового платежу за договором страхування № -С від 16.02.2018 року.

Відповідно до п. 2 кредитного договору відповідач підтвердив, що підписаний ним паспорт кредиту № 2454518 від 16.02.2018 містить умови укладеного ним кредитного договору, і ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ним, як позичальником.

Отже, відповідачем було підписано заяву про отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», направлено пропозицію укласти кредитний договір та отримано відповідь про прийняття цієї пропозиції шляхом узгодження істотних умов шляхом підписання ним паспорта кредиту № 2454518 від 16.02.2018, який містить умови укладеного кредитного договору. Наведений кредитний договір вважається за своєю природою консенсуальними, а тому є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, тобто узгодженням всіх істотних умов, шляхом підписання кредитного договору.

Звертає увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факту укладання кредитного договору та факту отримання кредитних коштів.

Згідно з платіжним дорученням № І149563353 від 16.02.2018 року ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало AT «Таскомбанк» кошти в сумі 100 000 грн., призначення платежу - переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , надання кредиту згідно з кредитним договором № від 16.02.2018 року. Відповідно до кредитного договору № від 16.02.2018 року, порядок надання кредиту - перерахування на рахунок позичальника; перерахування на оплату страхових або інших послуг - у разі укладення договору страхування або договору про надання інших послуг.

Відповідно до кредитного договору № від 16.02.2018 - витрати на страхування, включаються в тіло кредиту, тобто страхова сума являється тілом кредиту. Відповідно до п. 3 кредитного договору № від 16.02.2018 позичальник доручає ТОВ «ФК» ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого ним кредиту такі суми грошових коштів 10594,80 грн. на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС», 360,00 грн. на користь TОB «майСейфеті». На виконання умов кредитного договору № від 16.02.2018 року, Банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 110954,80 грн., які розподілились наступним чином: 100 000 грн. кредит, а також 360,00 та 10594,80 страховий платіж. Оскільки страховий платіж є тілом виданого кредиту, то перерахунок страхового платежу здійснюється в дату видачі позичальнику кредиту, а видача позичальнику кредиту підтверджується кредитним договором № від 16.02.2018, платіжним дорученням № від 05.05.2017 та платіжним дорученням № від 05.05.2017, довідкою (графік руху коштів) від 30.07.2018.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, вказує, що не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитних договорів - всі права, набуті сторонами правочину за цими договорами, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню. Таким чином, позивач довів у повному обсязі факт виконання первісним кредитором своїх обов`язків перед позичальником (відповідачем), а відповідач в свою чергу підтвердив факт отримання всіх благ передбачених кредитним договором, шляхом не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними протягом більш ніж чотири роки. Отже, суд першої інстанції не беручи до уваги доводи, викладені в позовній заяві та доказів долучених до неї, які містяться в матеріалах справи, виніс рішення без з`ясування всіх обставин справи.

Наголошує, що кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір відступлення прав вимоги, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відтак розмір заборгованості підтверджено.

Вказує, що 26.06.2019 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (портфель заборгованості).

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР», Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26.06.2019, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 198 497,95 грн., з яких: 110 954,8 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18107,52 грн. - сума заборгованості за відсотками; 48314,67 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 21120,96 грн. - сума заборгованості за пенею.

Враховуючи те, що у реєстрі боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 міститься інформація щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, тому до суду першої інстанції було направлено належним чином засвідчений витяг з електронного Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019, в якому відображені дані щодо заборгованості відповідача.

Договір відступлення прав вимоги між ТОВ «ФК» ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений відповідно до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідач. Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач 16.02.2018 року підписав Заяву № на отримання кредиту, де позичальник підтвердив, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від товариства становлять кредитний договір. 26.06.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20190626. Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року боржником є ОСОБА_1 , кредитний договір № від 16.02.2018 року. Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, позивач просить стягнути борг в розмірі 198 497,95 грн., з яких: сума боргу за основною сумою боргу - 110 954,80 грн., сума боргу за відсотками - 18 107,52 грн., сума боргу за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) - 48 314,67 грн., пеня - 21 120,96 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач посилається на те, що відповідач отримав кредит в сумі 110 954,80 грн. Однак, відповідно до платіжного доручення № від 16.02.2018 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало АТ «Таскомбанк» на рахунок № НОМЕР_1 згідно з кредитним договором № від 16.02.2018 року кошти в сумі 100 000 грн. як переказ до запитання на користь ОСОБА_1 .

Проте, документів, що підтверджують про отримання ОСОБА_1 вказаних коштів, та те, що банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я саме ОСОБА_1 , до матеріалів справи не надано. Відсутні докази і щодо видачі коштів в розмірі 10 954,80 грн. Дане свідчить про недоведення вимог щодо отримання позичальником кредитних коштів та наявність підстав для нарахування відсотків.

Крім суми боргу за тілом кредиту та відсотками позивач просить стягнути прострочену суму заборгованості за щомісячними процентами, як плату за управління кредитом в розмірі 48 314,67 грн. В обґрунтування позивач послався на абзац 2 сторінки 4 кредитного договору (заява на отримання кредиту), зокрема, що умови про сукупну вартість кредиту позичальнику роз`яснені та зрозумілі. Однак, кредитний договір не містить інформації про те, що саме мається на увазі під управлінням кредиту, які послуги надає кредитор за плату, що свідчить про недоведеність вимог і в цій частині.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.12.2018 року у справі № 695/3474/17. Оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом та відсотками, відсутні підстави і для вирішення питання щодо штрафних санкцій. Не зрозумілою є суду першої інстанції приєднана до матеріалів справи як доказ заявлених вимог квитанція № 247886 від 16.01.2018 року щодо сплати коштів в сумі 100 395,82 грн. на погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості за договором № Z06.00609.003541608 від 10.01.2018 року на рахунок «Ідея Банк».

Також, судом першої інстанції не враховується і витяг з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року, де вказано боржником ОСОБА_1 , кредитний договір № 8 від 16.02.2018 року, сума боргу - 198 497,95 грн., оскільки він не містить підписів генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що свідчить про його неналежність.

Враховуючи викладені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених вимог належними та допустимими доказами та відсутність підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосування норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та підписав Заяву № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», згідно з якою ОСОБА_1 згоден, що підписаний ним паспорт кредиту № 2454518 від 16.02.2018 року містить умови укладеного кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним як позичальником.

В абз. 2 заяви на отримання кредиту зазначено: умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту, позичальнику роз`яснені та зрозумілі.

Відповідно до абз. 4 заяви на отримання кредиту позичальник засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-ІІІ, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ, ч.4. ст. 6 , ч.ч. 2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування від 15.11.2016 № 1734-VІІІ» та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 доручає ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити за рахунок отримуваного ним кредиту такі суми грошових коштів:

- АТ «ТАСкомбанк» в сумі 100 000 грн. як переказ до запитання на користь ОСОБА_1 надання кредиту № від 16.02.2018 року;

- ТОВ «майСейфеті» в сумі 360,00 грн. як оплату за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет24» за рахунок кредиту № від 16.02.2018 року ОСОБА_1 ;

- ПАТ «СК «ТАС» в сумі 10594,80 грн. як оплату страхового платежу за договором страхування № -С від 16.02.2018 року (а.с. 8).

Отже, відповідач доручив ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перевести кошти (витрати на страхування) у розмірі 10594,80 грн. на користь страхової компанії, які включаються в тіло кредиту, тобто страхова сума є тілом кредиту.

Відповідно до паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2454518, підписаного сторонами, позичальником є ОСОБА_1 ; кредитодавець - ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»; сума кредиту - 110 954,80 грн., строк - 36 місяців, спосіб - безготівковий шлях протягом 3 банківських днів від дня укладення договору.

В п. 5 паспорту кредиту міститься інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, відповідно до якої: процентна ставка - щомісячні проценти - 2,69 % від суми кредиту, річні проценти - 11,99 % від суми боргу; загальні витрати за кредитом - 129 335,11 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом - 240 028,91 грн.; реальна річна процентна ставка - 78,09 %.

Також цей пункт паспорту кредиту містить застереження: наведені обчислення реальної річної процентної стави та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативним та базується на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущені, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі; реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватися протягом строку дії договору про споживчий кредит.

В пункті п. 6 паспорту кредиту визначено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення, остаточна дата повернення - 19.02.2021 року.

У п. 7 паспорту кредиту встановлено відповідальність у вигляді пені за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та неустойку у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором.

В паспорті кредиту ОСОБА_1 особистим підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, входячи з обраних ним умов кредитування (п. 8 паспорту кредиту (інші важливі правові аспекти). Дата надання інформації 16.02.2018 року (а.с. 6-7).

Згідно з платіжним дорученням № І149563353 від 16.02.2018 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало АТ «Таскомбанк» кошти в сумі 100 000 грн., призначення платежу - переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , надання кредиту згідно кредитного договору № від 16.02.2018 року без ПДВ (а.с. 9).

Відповідно до Довідки № 3485519-SG від 16.07.2019 року, складеної ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Михайловський Є.О. дійсно оформив кредит в товаристві згідно кредитного договору № від 16.02.2018 року та заяви клієнта на суму 110 954,80 грн., залишок на рахунку погашення - 0,00 грн., станом на 26.06.2019 року сума несплаченого боргу - 110 008,38 грн., пеня та неустойка - 21 120,96 грн. (а.с. 14).

26.06.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20190626 щодо передачі (відступлення) новому кредитору за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в Реєстрі боржників (а.с. 18-20).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року боржником є ОСОБА_1 , кредитний договір № 8 від 16.02.2018 року, сума боргу - 198 497,95 грн. (а.с. 21).

09.07.2019 року «Центр фінансових рішень» надіслало ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги з вимогою сплатити заборгованість за кредитом в розмірі 198497, 95 грн. (сума боргу вказана на 29.06.2019) (а.с.16, 17).

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненим за період з 16.02.2018 року по 26.06.2019 року, за кредитним договором № від 16.02.2018 року позичальника ОСОБА_1 , сума простроченої заборгованості - 198 497,80 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 110 954,80 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 18 107,52 грн., прострочена сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) - 48 314,67 грн., пеня - 21 120,96 грн. В розрахунку зазначено, що в період з 16.02.2018 року по 26.06.2019 року позичальником не було здійснено оплат ні по тілу кредиту, ні за відсотками, ні за пенею (а.с. 15; 92).

Отже, колегія суддів вважає доведеним, що 16.02.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд справи, подавав клопотання про відкладення розгляду справи, з`являвся в судові засідання, 22.02.2021 року подавав відзив на позовну заяву та 14.06.2022 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Так, у відзиві на позовну заяву від 22.02.2021 року відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 80-81).

Посилається на ч. 2 ст. 258 ЦК України та вказує, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що стягнення (штрафу, пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Звертає увагу, що позивач в поданій позовній заяві просить стягнути суму заборгованості за пенею в розмірі 21 120,96 грн., при цьому до позовної заяви не додано детального розрахунку розміру пені станом на дату подання позовної заяви 17.03.2020 року, а тому відсутні підстави до стягнення пені у розмірі 21 120, 96 грн.

Крім того зазначає, що супроводження кредиту у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» не є послугою, тому вказана умова договору є нікчемною та не створює наслідків. Тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості, за щомісячними процентами (плати за управління кредитом) в розмірі 48314,67 грн. задоволенню не підлягають.

Отже, з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факту укладення кредитного договору з ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» та факту отримання кредитних коштів.

У матеріалах справи також міститься заява відповідача (без дати), в якій він посилається на те, що позивачем не було надано детального розрахунку стосовно виниклої заборгованості, а тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 201).

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надав достатньо доказів тих обставин, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти, які згідно із заявою № від 16.02.2018 року, були перераховані на рахунки, які зазначено ОСОБА_1 , що засвідчено його власним підписом та підтверджується доказами, поданими позивачем.

Таким чином, факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджений належними доказами.

Крім того, що перед укладенням кредитного договору № від 16.02.2018 року ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма його умовами, зокрема з умовою про сплату щомісячних процентів у розмірі 2, 69% від суми кредиту, та річних процентів в розмірі 11, 99% від суми боргу за договором і погодився укласти договір саме на таких умовах, про що свідчить його підпис у заяві № та у паспорті кредиту № 2454518 від 16.02.2018 року.

Як вбачається з п. 6 паспорту кредиту, у ньому наведено графік повернення кредиту, розмір щомісячних платежів, які складаються з суми повернення кредиту, річних процентів (що нараховуються від суми боргу за договором), щомісячних процентів ( що нараховуються на суму кредиту); у графіку зазначено конкретний щомісячний розмір як щомісячного платежу, так і зазначених платежів окремо.

При порівнянні графіку погашення кредиту, зазначеного у паспорті кредиту, з розрахунком заборгованості, наданим позивачем до позовної заяви, вбачається, що наведені у розрахунку заборгованості несплачені нарахування як «відсотки» за своїм розміром співпадають із розміром річних процентів, що вказані у паспорті кредиту, а наведені у розрахунку заборгованості «щомісячні проценти ( плата за управління кредитом)» за своїм розміром співпадають з розміром щомісячних процентів, які зазначені у графіку погашення кредиту, з яким погодився відповідач, підписуючи паспорт кредиту.

Тому, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що визначена договором умова про сплату щомісячних процентів по суті є платою за управління кредитом та є нікчемною, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються змістом кредитного договору, яким передбачено умову саме про сплату щомісячних процентів від суми кредиту та у графіку визначено розмір такої суми.

У п. 36.5 Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII «Про споживче кредитування». Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII.

Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Враховуючи вимоги зазначених норм, у суду відсутні підстави вважати, що плата за управління кредитом, що була погоджена сторонами даного договору як щомісячні проценти, є нікчемною, оскільки її встановлення у кредитному договорі не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», сторони у кредитному договорі від 16 лютого 2018 року погодили сплату зазначених платежів як щомісячні проценти відповідно до встановленого графіку, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог у цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду у постанові від 27.12.2018 року у справі № 695/3474/17 також неможливо визнати правильним, оскільки за обставинами вказаної справи між сторонами було укладено кредитний договір у вересні 2016 року, тобто у період дії статті 11 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Проте у даній справі наявні інші фактичні обставини: кредитний договір між фінансовою компанією та відповідачем ОСОБА_1 було укладено 16 лютого 2018 року, тобто після набуття чинності 10 червня 2017 року Законом України «Про споживче кредитування», який не передбачає нікчемності зазначених умов договору.

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором № , що нарахована за період з 16.02.2018 року по 26.06.2019 року, відповідно до якого у відповідача існує прострочена заборгованість у розмірі 198 497,80 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 110 954,80 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 18 107,52 грн., прострочена сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) - 48 314,67 грн., пеня - 21 120 грн. 96 коп. (а.с. 15; 92).

Отже, посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи детального розрахунку є необґрунтованими.

Будь-яких доказів виконання договірних зобов`язань у повному чи частковому обсязі відповідач ОСОБА_1 не надав, вказаний розрахунок заборгованості не спростував.

З огляду на викладене, матеріали справи свідчать про те, що за договором № від 16.02.2018 року ОСОБА_1 отримав кредит, проте не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.

Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості, то у позивача є право вимагати повернення суми заборгованості за кредитом в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України достроково, оскільки у період з 16.02.2018 року по 26.06.2019 року відповідачем не було здійснено жодних платежів на погашення кредиту та процентів ( щомісячних та річних).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції вирішуючи даний спір не врахував вищезазначених обставин та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви, вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 17 березня 2020 року та здійснив розрахунок пені за прострочення виконання зобов`язань - несвоєчасну сплату кредиту та процентів за кредитним договором № від 16.02.2018 року за період з 16.02.2018 року по 26.06.2019 року в розмірі 21 120,96 грн., що частково виходить за межі спеціальної позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного трава або інтересу.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

У відзиві на позовну заяву відповідачем викладено заперечення щодо вимоги позивача про стягнення пені та заявлено про застосування позовної давності.

З огляду на викладене, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 17 березня 2020 року, а відповідач заявив про застосування позовної давності, то пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня пред`явлення позову та у межах заявленого позивачем періоду (до 26 червня 2019 року), а саме: з 17 березня 2019 року по 26 червня 2019 року .

Отже, позивач, звертаючись до суду з даним позовом та здійснюючи розрахунок пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором № від 16.02.2018 року за період з 16.02.2018 року по 26.06.2019 року в розмірі 21 120,96 грн., не врахував, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Відтак, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача (в межах спеціального строку позовної давності та в межах заявленого періоду позовних вимог) на користь позивача в розмірі 5195 грн. 72 коп. (1400, 01 грн. + 1407, 92 грн. + 1404, 87 грн. + 982, 92 грн.).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, не сплачував визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, тому позивач відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України вправі вимагати повернення усієї суми заборгованості на загальну суму 182 572 грн. 71 коп. (заборгованість за кредитом - 110 954,80 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 18 107,52 грн., прострочена сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) - 48 314,67 грн., пеня в розмірі 5195, 72 грн.), зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене вище уваги не звернув, не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості на загальну суму 182 572 грн. 71 коп., у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 7443, 68 грн. (за подання позовної заяви - 2977,47 грн. та за подання апеляційної скарги - 4466,21 грн.).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 182 572 (сто вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 71 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7443 грн. 68 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: м. Київ, вул. вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.