ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільненні від сплати заборгованості за аліментами,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2016 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти у розмірі 500,00 грн щомісяця на утримання їх на той час неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про дане рішення він дізнався лише 20.05.2022 року, після отримання ним пенсії у меншому розмірі. Дане рішення оскаржено в апеляційному порядку та у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено. Станом на 05.11.2022 року заборгованість по сплаті аліментів становить 23382,00 грн. Позивач зазначає, що він є інвалідом першої групи з дитинства, має тяжкі ушкодження здоров`я. На даний час він перебуває у другому шлюбі. Його дружина має чотирьох дітей, один з яких є інвалідом і потребує постійного лікування. Також позивач вказує, що він за кредитні кошти придбав на ім`я доньки ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . При цьому остання подарувала цю квартиру відповідачці. Сам позивач житла не має і вимушений зі своєю сім`єю винаймати житло. Тому, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилась з 2016 рокув розмірі 23382,00 грн станом на 05.12.2022 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про звільненні від сплати заборгованості за аліментами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 є особою з першою групою інвалідністю з підгрупою "Б" з дитинства, що підтверджується копією посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Лівобережним управлінням соціального захисту населення ДМР (а.с. 7).

Згідно довідки №418 від 22.07.2021, виданої КП "Жилсервіс-5" ДМР, ОСОБА_1 зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_2 з 18.11.2003 (а.с. 8).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року у цивільній справі №202/1536/16 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 березня 2016 року (а.с. 9-11).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року у вказаній вище цивільній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року залишено без змін (а.с. 14-16).

Згідно повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 03.06.2019, у ОСОБА_1 станом на 03.06.2019 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно розрахунку за період з 04.03.2016 по 03.06.2019, становить 25010,50 грн (а.с. 17).

13 березня 2021 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №141 (а.с. 18).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим документом №202/1536/15 від 13.07.2016, виданої державним виконавцем Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), станом на 05.12.2022 року заборгованість по аліментних платежах з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 становить 23382,00 грн (а.с. 26).

Місцевим судом, також встановлено, що позивач та його дружина для проживання винаймають житло, що підтверджується відповідними копіями договорів про оренду житлового приміщення (а.с. 21-24).

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року по справі №706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі №753/23672/16-ц та від 27 лютого 2019 року у справі №307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи права доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої були стягнуті аліменти за якими утворилась заборгованість; приймаючи до уваги, що стягнуті судом з позивача аліменти є власністю доньки, хоча і були присуджені на користь матері - відповідачки ОСОБА_2 ; враховуючи, що позивачем ані до місцевого суду, ані до апеляційної інстанції не надано жодного доказу, який би підтверджував неможливість ним сплачувати аліменти у період (з травня 2016 року) за який виникло відповідне зобов`язання, - колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія звертає увагу, що наявність у позивача першої групи інвалідності (з дитинства) та низки захворювань не спростовують правильність висновків районного суду; зазначені обставини існували на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, та були враховані судом при визначенні розміру аліментів; позивач не звертався до суду із позовом про зміну (зменшення) розміну стягнутих з нього аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини.

Посилання апелянта на участь в утриманні дітей його другої дружини від попереднього шлюбу; на інвалідність дитини другої дружини позивача, - не свідчать про наявність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на користь відповідачки в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, враховуючи, що позивач не є батьком (усиновлювачем) дітей його дружини від попереднього шлюбу.

Згідно доводів апеляційної скарги та змісту позовної заяви, позивачем не оспорюється розмір заборгованості, який визначений державним виконавцем у розмірі 23382,00 грн (а.с. 26).

Доводи апелянта про те, що ним було подаровано доньці ОСОБА_3 у 2020 році квартиру АДРЕСА_1 для припинення стягнення аліментів, є недоведеними з огляду на наступне.

Згідно ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Проте, суду не надано доказів, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чи донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дозволу органу опіки та піклування було укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, як це передбачено статтею 190 СК України. Позивачем не зазначено, що відчуження квартири відбулось у відповідності до вимог ст. 190 СК України; клопотання про надання відповідних доказів чи витребування їх судом позивачем не заявлене, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням наведеного вище, позивачем не доведено наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Суд наголошує, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості звернення до суду з позовом щодо відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами (ч. 1 ст. 197 СК України).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова