30.03.2023 227/1772/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Михайловської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макєєв О.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів.

Позов обґрунтований тим, що сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду від 14.08.2017 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2017 року і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття. З 07.09.2022 року старший син ОСОБА_3 мешкає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , так як відповідачка поїхала жити за кордон з молодшим сином. ОСОБА_3 мешкає разом з батьком та знаходиться на його повному утриманні з 07.09.2022 року, хоча відповідач отримує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 і користується ними на власний розсуд не витрачаючи їх на утримання старшого сина. У зв`язку з чим позивач просить припинити з нього стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 11.01.2023 року дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони повідомлялись про відкриття провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не надала заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надіславши 06.03.2023 року на адресу суду відзив на позовну заяву про припинення стягнення аліментів.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.12.2022 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №570 та серії НОМЕР_2 , виданого 07.12.2022 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №21, встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2017 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу, але не менш 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття.

З довідки квартального ОСОБА_6 виконавчого комітету Добропільської міської ради від 01.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 з 07.09.2022 року мешкає разом з сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , про що засвідчили сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У зв`язку з тим, що дитина ОСОБА_3 мешкає разом з позивачем ОСОБА_1 , останній вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право на отримання аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , тому просив суд припинити стягнення з нього аліментів на утримання старшого сина.

06.03.2023 року від представника відповідача, адвоката Сєргєєвої Р.А., на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що з позовними вимогами відповідач не згодна в повному обсязі. Вважає довідку квартального ОСОБА_6 від 01.21.2022 року незаконною, бо зазначена в ній інформація не відповідає дійсності. У зв`язку із військовою агресією РФ проти України, вона була змушена з обома дітьми покинути місце мешкання для врятування дітей та поїхати за кордон, жодного наміру не повертатись із дітьми додому вона не мала. 08.10.2022 року ОСОБА_2 повернулась з обома дітьми додому та подала документи для отримання закордонних паспортів для себе та дітей. Але дитина ОСОБА_3 втомився від переїздів, від життя на чужині, від відсутності спілкування з друзями та татом, з яким діти мешкали разом до від`їзду за кордон. Позивач сам наполіг в березні 2022 року на тому, щоб ОСОБА_2 з обома дітьми виїхала за кордон. Сину ОСОБА_3 13 років, це складний віковий період і ОСОБА_2 після отримання закордонних паспортів не стала психологічно давити на сина ОСОБА_3 та змушувати його поїхати разом з нею, бо він бажав залишитись жити з батьком та з бабусею, що на сьогодні і відбувається. ОСОБА_2 кожного місяця надсилає кошти на картковий рахунок позивача та картковий рахунок своєї мами на потреби сина ОСОБА_3 . Вказаними коштами позивач розпорядився самостійно на користь сина ОСОБА_3 , про що останній повідомив по телефону. Кошти, які були надіслані матері відповідачки, також було витрачено на придбання одягу для сина ОСОБА_3 . До відзиву було надано довідку №2 відділу освіти Добропільської міської ради про відсутність доходів за останні шість місяців. На теперішній час ОСОБА_2 знаходиться на грошовій допомозі Естонії як біженка. Жодного наміру жити за кордоном і не повертатись додому ОСОБА_2 не має, а лише бажає перечекати складну та небезпечну ситуацію, яка сталась в Україні заради дітей, тому вважає що подання позивачем позову є передвчасним, бо позивач не дочекавшись рішення суду припинив взагалі сплачувати аліменти з лютого 2023 року на обох дітей.

Також до відзиву на позовну заяву, окрім іншого, було долучено копії квитанцій про переказ власних коштів, а саме: 07.02.2023 року на картковий рахунок НОМЕР_3 на суму 700,00 грн.; 26.12.2022 року на картковий рахунок НОМЕР_3 на суму 10000,00 грн.; без дати на картковий рахунок НОМЕР_4 на суму 2010,00 грн.; без дати на картковий рахунок НОМЕР_4 на суму 1005,00 грн. А також копія квитанції без дати про поповнення телефону за номером НОМЕР_5 на суму 179,00 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно із ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (зокрема, припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо копій квитанцій про переказ власних коштів та поповнення мобільного телефону загальною сумою 13894,00 грн. на карткові рахунки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 на номер телефону НОМЕР_5 , суд взагалі не бере до уваги, оскільки з вказаних копій неможливо встановити хто саме та на чию користь і з якою метою були перераховані вказані кошти.

Суд також ставиться критично до позиції відповідача про те, що вона вважає довідку квартального ОСОБА_6 від 01.12.2022 року не законною, через невідповідність дійсності щодо початку дати проживання позивача з сином ОСОБА_3 , оскільки для суду першочергово важливо встановити саме з ким проживає дитина, а з наданого відзиву вбачається те, що відповідач ОСОБА_2 не заперечувала того факту, що старший син ОСОБА_3 залишився проживати в Україні з батьком ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що старший син сторін ОСОБА_3 припинив проживати з матір`ю і почав проживати з батьком та перебуває на його утриманні. Про те, що ОСОБА_3 на даний час мешкає з батьком не заперечувалось у відзиві на позовну заяву, крім того з вказаного відзиву вбачається, що діти до виїзду за кордон мешкали разом з батьком, тобто з ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, припинення стягнення аліментів на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 буде сприяти забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст. ст. 182, 183 СК України, частина заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності з вимогами п. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Таким чином з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання старшого сина ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн., який ним був сплачений за позовну вимогу про припинення стягнення аліментів. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів - задовольнити.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ), на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2017 року, ЄУНСС 227/1804/17.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ), аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 23 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ), понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ), на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Д.Є. Хоменко

30.03.2023