КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4794/2023
справа №761/4436/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Саадулаєва А.І.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивує тим, що заявник є громадянином Республіки Туреччина, але на теперішній час проживає в Україні і має посвідку на тимчасове проживання.

З 12 травня 1986 року по 18 лютого 1992 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час заявник має бажання отримати громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство". В цьому випадку одним із документів на підтвердження проживання до 24 серпня 1991 року на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", може бути рішення суду.

Вказує, що встановлення цього факту необхідно для отримання громадянства України за територіальним походженням.

За відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України йому попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку.

Мотивуючи наведеним, просить суд встановити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", а саме: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2022 року заяву задоволено.

Встановлено факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 12 травня 1986 року по 08 лютого 1992 року.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не підтверджено законність підстав проживання на території України.

Вказує, що згідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України".

Зазначає, що у додатках до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення заявником додано: копію посвідки на тимчасове проживання; довідку про реєстрацію місця проживання особи; картку платника податків; довідку, видану виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області №02-15/90 від 25 січня 2021 року; копію домової книжки. Разом з цим вказує, що додані докази не є належними та допустимими, які б підтверджували, що заявник проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

У судовому засіданні представник ЦМУ ДМС Білоруцький В.М. доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в скарзі обставини.

У судове засідання заявник не з`явився, причини неявки не повідомляв. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності заявника, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши заяву про встановлення факту постійного проживання на території України, суд першої інстанції вказав, що поданими заявником документами підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, у період з 12 травня 1986 року по 08 лютого 1992 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вказує про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині 3 статті 294 ЦПК України зазначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Таким чином, факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України".

За змістом статті 6 Закону України "Про громадянство України", громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до положень статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є громадянином Республіки Туреччина, але на теперішній час проживає в Україні і має посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 05 жовтня 2020 року. Зареєстроване місце проживання значиться: АДРЕСА_2 (а.с.5-6).

Із даних довідки №02-15/90 від 25 січня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований з 12 травня 1986 року по 18 лютого 1992 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Із даних домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , убачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований з 12 травня 1986 року по 18 лютого 1992 року (а.с.10-11, 69-70).

З даних відповіді Турбівської селищної ради Вінницької області №02-15/69 від 17 грудня 2021 року убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 травня 1986 року по 18 лютого 1992 року (а.с. 68).

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту постійного проживання заявника на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 12 травня 1986 року по 08 лютого 1992 року.

Дані довідок про факт перебування особи на реєстраційному обліку в цей період самі по собі не підтверджують факт постійного (безперервного) проживання за вказаною адресою, натомість документальне підтвердження даних про фактичне проживання особи на території України у визначений період відсутнє.

Суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належної оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про встановлення юридичного факту.

Відповідно до статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова