Справа № 643/767/23
Провадження № 2/643/366/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Кононенко Т.О.

за участю секретаря судового засідання Шахбаз`ян Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

Виклад позиції позивача:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі ТДВ СК "Альфа-Гарант") звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу в розмірі 14 000 грн, стягнення суми сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 та 5000,00 за надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.04.2020 між ТДВ СК "Альфа-Гарант" та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АО-.

11.10.2020 року трапилась ДТП за участю забезпеченого автомобіля Lexus д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , не вибрав безпечної швидкості, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21703, д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Також, водій перебував у стані наркотичного сп`яніння на момент ДТП. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року по справі №641/8314/20 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124КУпАП, постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 року по справі №641/8313/20 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Згідно п. 36.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право "страховика за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим, або погодженим з ними підприємствами, установами та організаціями, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Власник пошкодженого майна звернувся з відповідною вимогою про виплату страхового відшкодування, керуючись нормами чинного законодавства, та з урахуванням п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , ТДВ СК «Альфа-Гарант» було враховано всі отримані документи та було виплачено 14000,00 грн, страхового відшкодування.

Процесуальні дії у справі

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.01.2023 року, вищезазначену справу було передано в провадження головуючому судді Кононенко Т.О.

До суду 09.02.2023 року надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 13.02.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року ОСОБА_3 11 жовтня 2020 року по пр. Гагаріна, буд.127 А/7, керуючи автомобілем LEXUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21703, державний реєстрацій номер НОМЕР_2 , який зупинився по попереду. Після того, автомобіль LEXUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 продовжив рух та збив 1-й,2-й світлофорний об`єкт та розділювальну смугу огородження. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1 13.1 Правил дорожнього руху України, водія визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.

Крім того, постановою від 22 грудня 2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 рік. (а.с. 12-14, 15-16)

Згідно полісу № АО/2814417, ОСОБА_2 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України при керуванні забезпеченим транспортним засобом автомобілем Lexus д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с.7)

12.10.2020 рок за реєстраційним № ЦВ/20/7149 до страховика надійшло повідомлення про ДТП від ОСОБА_4 водія ВАЗ 21703, д.р.н. НОМЕР_2 та заява про страхове відшкодування. (а.с. 8, 9)

18.12.2020 року між ТДВ СК "Альфа-Гарант" та ОСОБА_5 укладено угоду про розмір страхового відшкодування (а.с.17).

На підставі складеної угоди, ТДВ СК "Альфа-Гарант" складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № ЦВ /20/7149 (а.с.19, 20)

Платіжним доручення № 14130 від 28.12.2020 року підтверджується перерахування ТДВ СК "Альфа-Гарант" коштів в розмірі 14000 грн на рахунок ОСОБА_4 , визначений страховим актом № ЦВ/20/7149 (а с. 21).

На час розгляду справи відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості у добровільному порядку.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в порядку страхового відшкодування.

Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року(із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як передбачено ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку, що кореспондується із положенням статті 3 ЗУ «Про страхування».

За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

За ст.ст. 3, 22, 28 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Доведення вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є окремим предметом доказування та безпосередньо впливає на встановлення підстав виникнення права зворотної вимоги страховика до особи, відповідальної за завдані збитки, з урахуванням ч. 1 ст. 993 ЦК України, положень статті 27 ЗУ «Про страхування».

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем, та обставин, викладених у позові.

За таких обставин, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у розмірі 14000, 00 коп.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з обґрунтованістю позовної вимоги також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 684, 00 грн.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано докази на витрати на правничу допомогу, а саме витяг з договору про надання правничої допомоги, копію детального розрахунку та опису робіт, платіжне доручення, акт прийому- передач наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року.

За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" і в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000, 00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлений 03.04.2023

Суддя Т.О.Кононенко