ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 березня 2023 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Роїк Д.М.,
за участю секретаря Примакіної С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Мельник Роман Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивачу не було відомо про наявність будь-якої заборгованості, жодних повідомлень він не отримував, а тому вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням встановленого законом порядку.
Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Палиця А.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва Мельник Р.І., надав до суду заяву ( вх № 9137 від 20.02.2023 року) щодо розгляду справи без участі.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Приватним виконавцем Табінським О.В. винесена Постанова звернення стягнення на пенсію від 11.01.2020 року.
Так, на Підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.01.2022 року з пенсії ОСОБА_1 , яку він отримує в Малиновському об`єднаному управлінні ПФУ у м. Одесі стягується 20% від нарахованої пенсії на погашення боргу.
Відповідно до відповіді ГУ Пенсійного фонду України від 15.09.2022, з ОСОБА_1 утримано та перераховано на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» - 8304,20 грн. ( вісім тисяч триста чотири) гривні 20 копійок.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".
Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі N 757/24703/18-ц (провадження N 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений Позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 вересня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Оскільки укладений договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» нотаріально посвідчений кредитний договір, укладений між банком та позивачем, суду не надано, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав довів належними та допустимим доказами ту обставину, що договір, укладений між сторонами, не був посвідчений нотаріально, і нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі такого договору, а відповідач цих обставин не спростував.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса від 28.09.2019 року, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача - 8304,20 грн. (вісім тисяч триста чотири) гривні 20 копійок як безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, стороно позивача суду надано копію договору про надання правової допомоги від 18.08.2022 року, акт виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги від 18.08.2022 року, детальний опис робіт (Надання послуг) на суму 4000,00грн., з яких: 1000,00 підготовка позовної заяви, 600,00 підготовка та опрацювання адвокатського запиту до ГУ ПФУ, 2400, представництво інтересів в суді першої інстанції.

Суд вважає, що заявлена стороною відповідача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., є співмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та ціною позову, у зв`язку із чим, з позивача на користь відповідача суд вважає за необхідне стягнути такі витрати у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 141-142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 992 грн 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією№ 7628-9941-4081-2489 від 18.08.2022 року, за розгляд заяви про збільшення розміру позовних вимог 992 грн. 40 коп. , відповідно до квитанції № 0665-7558-2739-2357 від 27.09.2022 року також позивачем сплачено судовий збір за розгляд заяви про забезпечення позову у розмірі 496 грн. 20 коп., відповідно до квитанції № 4166-3854-4684-8053 від 08.18.2022 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Поліс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельник Романа Івановича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №9870, про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №R5B від 31.10.2013 року, укладеного з ПАТ «ВТБ Банк», в розмірі загальної суми 36174,24 грн., правонаступником всіх прав та обов`язків на підставі укладеного Договору відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №221215 від 22 грудня 2015 року та Додаткової угоди №1 від 04.04.2016. є ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Поліс» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) - 8304,20 грн. ( вісім тисяч триста чотири) гривні 20 копійок безпідставно набутих грошових коштів.

Стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс», () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. ( чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс», на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2481 грн. 00 коп.( дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Д.Я. Роїк