Справа № 487/1004/16-ц
Провадження № 8/487/2/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Удовиченко Д.Д., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій він просить скасувати рішення суду від 21.07.2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заява мотивована тим, що рішенням від 21.07.2016 року по справі № 487/1004/16 Зводський районний суд м. Миколаєва встановив, що АГК «Парма»:

1. По договору від 22.08.1993 року придбало у МП «Парма» (наразі ТОВ «Парма» у власність металевий бокс за 250000крб., що підтверджується квитанцією від 22.08.1993 No121(T.I, a.c.81-83,242-244).

2. Цей гараж, придбаний в 1993 році, АГК «Парма» встановив після 11.03.2008 року на місце, де до цього знаходився металевий гараж, який належав колишньому члену кооперативу ОСОБА_2 (Протокол Правління АГК від 11.03.2008р.. T.I, a.c.87,245).

3. Колишній Голова АГК «Парма» Журавльов О.В.. влітку 2009 року познайомився з ОСОБА_1 і(витяг з Рішення від 21.07.2016р.) «приблизно в 2007-2009 роках було передано в користування гараж № НОМЕР_1 в АГК «Парма». Договір оренди Гаражу між сторонами в письмовій формі не оформлювався».

Вказаний факт суддя ОСОБА_3 встановив на підставі Рішення Правління АГК «Парма» від 31.08.2015року (Т.1. а.с.31-32, 246-247), підтвердивши це в ухвалі від 07.06.2018року(Справа № 487/5705/16, Т.1, а с.247-1, 247-2, 248, Додаток №1).

Проте під час розгляду справи №487/5524/18 за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Правління АГК «Парма» від 31.10.2015 року та визнання договору оренди на гараж недійсним, представник АГК «Парма» пояснив, що у власності АГК «Парма» відсутній гараж, придбаний по договору від 22.08.1993 року, оскільки по цьому договору у МП «Парма» придбано не гараж, а лише місце під гараж. Металевий гараж, який знаходиться у користування ОСОБА_1 , АГК «Парма» придбав у ОСОБА_4 по Розписці від 02.09.2006 року. Суд відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову, тобто визнав, що в користуванні ОСОБА_1 знаходиться не металевий гараж, придбаний у МП «Парма» в 1993 році, як це встановлено рішенням суду від 21.07.2016 року по справі 487/1004/16, а інше індивідуально визначене майно металевий гараж, придбаний у ОСОБА_4 у 2006 році. На час розгляду справи 487/1004/16, на яку посилався суд у даній справі, і так само під час розгляду справи № 487/5705/16, судом не було встановлено, що предметом усного договору оренди між ОСОБА_1 і АГК «Парма», укладеним приблизно в 2007-2009 роках, був не гараж, придбаний АГК в 1993 році у МП «Парма», а зовсім інше індивідуально визначене майно металевий гараж, придбаний у ОСОБА_4 згідно розписки від 02.09.2006 року. Так само, на час розгляду справи № 487/1004/16 і даної справи судом не було встановлено, що саме гараж придбаний у ОСОБА_4 в 2006 році, а не гараж, придбаний в 1993 році у МП «Парма», було розміщено після 11.03.2008 року на місці, де до цього часу знаходився металевий гараж, який належав ОСОБА_2 . Про вказані факти не було і не могло бути відомо позивачу під час розгляду справи № 487/1004/16, оскільки ці факти визнані достовірними лише рішенням суду від 15.09.2021 по справі № 487/5524/18.

10 січня 2022 року прийнято заяву до розгляду, призначено судове засідання.

07 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України внесення до Рішення Правління АГК «Парма» завідомо неправдивої інформації (відомостей), що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є членами АГК «Парма» та членами Правління АГК, а також інформацію (відомості), що металевий гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться у володіння ОСОБА_1 належить («принадлежит») АГК «Парма» на праві власності.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву, надав пояснення аналогічні змісту заяви та клопотання про постановлення окремої ухвали. Додатково пояснив, що в рішення правління АГК «Парма», яке є предметом судового розгляду внесли неправдиві відомості, що гараж, який знаходиться в оренді заявника, належить кооперативу. При цьому надали суду завідомо фальшивий документ про придбання гаражу в 1993 р. та квитанцію. Фальшивість цього доказу підтверджується тим, що АГК «Парма» зареєстровано в 1999 році. ОСОБА_6 не був членом кооперативу і не мав право приймати рішення. ОСОБА_7 за 2 роки до прийняття Рішення був виключений з членів кооперативу. ОСОБА_7 , якого встановив апеляційний суд, взагалі не існує. ОСОБА_8 взагалі не є членом кооперативу. ОСОБА_10 взагалі не підписував рішення, наявне на арк. 17 тому 1. Згідно статуту кооперативу автостоянка не має у власності гаражів. Доказ придбання гаражу АГК «Парма» є фальшивим, оскільки договір складений за 6 років до створення АГК «Парма». У своєму відзиві у іншій справі, яка в провадженні судді ОСОБА_11 , АГК «Парма» подала розписку, яка свідчить про те, що гараж придбано в 2006 році. Тобто з`ясувалось, що гараж який орендує ОСОБА_1 , придбано в 2006 р. ОСОБА_11 прийняв рішення лише за однією вимогою, а наразі вирішується заява про ухвалення додаткового рішення по іншим вимогам. Розписку 2006 року АГК «Парма» було надано ще у справі ОСОБА_12 . Просив скасувати рішення суду від 21.07.2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до Автогаражного кооперативу «Парма», третя особа ТОВ Фірма «Парма», в якому просив:

1.Визнати недійсним Рішення Правління АГК «Парма» від 23.01.2016 року (без підпису ОСОБА_9 ) про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити гараж № НОМЕР_1 ;

2.Визнати недійсним Рішення Правління АГК «Парма» від 23.01.2016 року (з підписом ОСОБА_9 ) про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити гараж № НОМЕР_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оспорюване рішення Правління про зобов`язання відповідача звільнити неправомірно зайнятий гараж, прийняте в межах компетенції, є законним, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім того, позивач не набув права користування гаражем, а тому рішення правління не порушує його права.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, яка мотивована тим, що особи, які у складі Правління прийняли оспорюване рішення, не є членами АГК «Парма» і не обиралися до його складу. Зазначає, що відповідач не є власником гаража, а тому ОСОБА_1 отримав його від ОСОБА_5 як від фізичної особи, а не від Голови Правління АГК «Парма». Гаражі є власністю кожного з членів кооперативу, а не їх колективною власністю, що передбачено пунктами 1.6, 5.2 Статуту відповідача (у редакції 1999 року). Судами не надана оцінка зверненням Правління до нього як до члена кооперативу, квитанціям про сплату членських внесків.

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 423 ЦПК України).

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта та п`ята статті 423 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, в обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував, що члени правління ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 не є членами АГК «Парма, прийнятими до нього в порядку, передбаченому статутом кооперативу, не є членами правління АГК «Парма», обраними в порядку, передбаченому Статутом, а також на ту обставину, що правління АГК не має повноважень приймати рішення про звільнення гаражу і спірне рішення прийняте без врахування норм Статуту на підставі пояснень тільки заінтересованої сторони.

Посилання заявника про те, що при ухваленні рішення суду не було встановлено, що гараж придбаний у ОСОБА_4 в 2006 році, а не гараж придбаний в 1993 р. у МП «Парма», було розміщено після 11.03.2008 року на місці, де до цього часу знаходився металевий гараж, який належав ОСОБА_2 ; ці факти були визнані достовірним лише рішенням суду від 15.09.2021 року по справі № 487/5524/18, не є обставинами, які процесуальний закон визначає як нововиявлені. Вказані обставини (щодо передачі гаражів АКГ «Парма») не зазначались ОСОБА_1 у позовній заяви та виходять за межі тих вимог, які були предметом розгляду, а саме - Рішення Правління АГК «Парма» від 23.01.2016 року.

Разом з тим, як у апеляційній скарзі так і в касаційній скарзі позивач посилався на відсутність доказів наявності права власності на гаражі у АГК «Парма» і ці доводи оцінювались судом апеляційної та касаційної інстанції.

Окрім цього, суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні (пункт 49.4.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17).

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Однак дата і підстави передачі гаражу АГК «Парма» не має вирішального значення у справі, оскільки в кооперативі право користування гаражним боксом виникає лише після прийняття у члени кооперативу, про що зазначав суд апеляційної інстанції.

Крім того, заявник указував як на нововиявлені обставини, встановлені рішенням суду по справі № 487/5524/18 факти щодо придбання гаражу, яким користувався ОСОБА_1 , АГК «Парма» у ОСОБА_4 02.09.2006 р., а не в 1993 р. у МП «Парма». Однак, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення суду не набрало законної сили. Більш того, у вказаному рішенні не зазначені наведені заявником обставини.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вказані заявником обставини не є нововиявленими та і що такі обставини мають вирішальне значення для справи.

До того ж, в судовому засіданні заявник пояснив, що про існування розписки 2006 року йому стало відомо ще до подання відзиву у справі № 487/5524/18. Відтак, виходячи з вимог ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заявником було пропущено строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Доводи ОСОБА_1 , наведені ним в судовому засіданні, щодо прийняття спірного Рішення Правління АГК «Парма» від 23.01.2016 року особами, які не є членами правління були предметом розгляду заяв ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та їм надана правова оцінка (Том.2 а.с. 39-40, а.с. 172-173, Том 5 а.с.37-38).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо вимог про постановлення окремої ухвали, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частин 1, 8, 11 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Отже, окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

При цьому, вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Заявником у своєму клопотанні, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали.

Заявляючи клопотання про постановлення окремої ухвали щодо вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, заявник фактично просить визнати винними осіб в скоєнні злочину, оминаючи встановлену законом процедуру реєстрації та досудового розслідування кримінальних правопорушень. Встановлення факту скоєння злочину є виключно прерогативою органів досудового розслідування.

При цьому суд роз`яснює, що заявник не позбавлений права на самостійне звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою (повідомленням) про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення в порядку, визначеному чинним законодавством України.

З огляду на викладене та враховуючи, що підстави для постановлення окремої ухвали судом не встановлені, тому у задоволенні клопотання заявника необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 262, 423, 426, 429, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити в силі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.07.2016 року по справі № 487/1004/16-ц.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року.

Суддя З.М. Сухаревич