Справа № 740/4695/22
Провадження № 2/740/217/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Ісаєнко А.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Івашка В.В.,

представника відповідача адвоката Кубрака Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

у грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Ніжині, у віці 71 року померла її мати - ОСОБА_3 . Згідно заповіту, складеного 24 лютого 2011 року та посвідченого державним нотаріусом Ніжинської міської нотаріальної контори Кострицею С.В., ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право, ОСОБА_1 . Останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 була адреса: АДРЕСА_1 . За цією адресою також зареєстровані батько позивача (колишній чоловік матері) ОСОБА_4 і рідний брат позивача ОСОБА_2 . В силу об`єктивних причин - хвороба останньої, починаючи з 2010 року, мати постійно проживала не в своєму будинку, а з позивачкою. В 2010 році мати перенесла інсульт і з того часу постійно потребувала стороннього догляду. Їй була встановлена І група інвалідності. Державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори під текстом заповіту було зазначено, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 заповіт був посвідчений за адресою АДРЕСА_2 . За вказаною адресою проживала позивач зі своєю сім`єю, так як будинок, в якому вона проживає на даний час ще будувався. Починаючи з 2017 року, її сім`я та мати проживали за адресою АДРЕСА_3 . до її смерті. 10 жовтня 2021 року у матері трапився повторний інсульт і автомобілем екстреної медичної допомоги вона була доставлена до КМЗ «Ніжинська центральна міська лікарня», де остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В серпні 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Варави Н.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої мами. Просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 31 серпня 2022 р було заведено спадкову справу № 242/2022. Постановою від 31.08.2022 приватний нотаріус Варава Н.П. відмовила у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) і зазначила, що на підтвердження факту прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини, не подано підтверджуючих документів. Встановлення юридичного факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачу необхідно для оформлення спадщини.

Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

У відзиві від 26.01.2022 представник відповідача адвокат Кубрак Ю.І. зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін по справі ОСОБА_3 . Останнім днем подачі заяви спадкоємцем про прийняття спадщини, який проживає окремо від спадкодавця є -15.08.2022. 31.08.2022 на підставі поданої заяви позивача приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Варавою Н.П. була заведена спадкова справа №242/2022 щодо майна померлої ОСОБА_3 . Згідно наданої позивачем довідки, виданої Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області від 26.08.2022 №1488 на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 мала зареєстроване місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею був зареєстрований син ОСОБА_2 . Відповідач відноситься до спадкоємців першої черги та 11.01.2023 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Варавою Н.П. на підставі поданої позивачем довідки №1488 про місце реєстрації проживання спадкодавця на день смерті, було встановлено місце відкриття спадщини, яку прийняв відповідач і не відмовився від неї. Позивачка без поважних причин пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини 10 місяців, саме по цій причині нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач без погодження з відповідачем забрала мати до себе, для здійснення догляду, надавала їй матеріальну підтримку, лікування і догляд за нею, так як мати не могла навіть розмовляти. Всі ці докази не можуть слугувати доказом постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Сам факт проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця правового значення для суті спірних правовідносин не має, оскільки предметом доказування є передбачений ч.3 ст.1268 ЦК України факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не навпаки. Позивачка поданим позовом має намір змінити місце відкриття спадщини. Вважає, що необхідності встановлення юридичного факту місця відкриття спадщини ОСОБА_3 відсутня, та як на даний час місце відкриття спадщини відоме, про що є відповідні документи у спадкові справі №242/2022, щодо майна померлої ОСОБА_3 . Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Представник відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Свідок ОСОБА_5 , друг дочки позивача, суду показав, що з ОСОБА_3 був знайомий особисто з 2017 року, остання, мати позивача проживала разом з нею. Її кімната була на першому поверсі у будинку за адресою АДРЕСА_3 . Позивач та її родина здійснювала за ОСОБА_3 постійний догляд, оскільки остання важко хворіла. У жовтні 2021 року дівчина повідомила, що бабусю забрали до лікарні та через кілька днів вона померла.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_3 знала з 1975 року, остання сестра її чоловіка. У квітні 2010 року у ОСОБА_3 стався інсульт. ОСОБА_7 (позивач) та Вітя (чоловік позивача) лікували її в Чернігові, сиділи біля неї, потім в лікарні в м. Ніжині. Після виписки привезли мати в будинок на АДРЕСА_1 , де вона її провідувала кожного місяця. Потім вони перевезли мати на АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 весь час здійснювала догляд за матір`ю та здійснила поховання останньої.

Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з пп. 1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.10.2021, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ніжин, Чернігівської області, актовий запис №989 (а.с.10).

24.02.2011 ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме права заповіла ОСОБА_1 , заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори Кострицею С.В., підписаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 , в присутності свідків, у зв`язку з хворобою заповідача заповіт підписаний за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу від 31.08.2022 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб (а.с.14).

Відповідно до копії довідки МСЕК №436857 ОСОБА_3 була особою з інвалідністю І групи, загального захворювання, безстроково (а.с.15,16).

Згідно копії довідки №4 від 17.10.2022, ОСОБА_3 була під наглядом сімейного лікаря за адресою: АДРЕСА_3 , (а.с.18).

Щодо до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена спадкова справа №242/2022 (а.с.59-85).

Згідно актового запис про смерть №989 від 15 жовтня 2021, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 71 року, місце смерті м.Ніжин, Чернігівської області, місце проживання померлої АДРЕСА_1 . Свідоцтво отримав ОСОБА_8 (а.с.87).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у ч.ч. 3,4 ст.1268, ст.ст. 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи волю заповідача таке тлумачення ст.1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22.09.2021 по справі № 227/3750/19.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

Верховний Суд у Постанові № 484/747/17 від 10.09.2019 зазначив, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ч.10 ст.6 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що проживання в певному місці буде постійним, якщо особа проживала в ньому понад шість місяців протягом року, та при цьому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця (у даній справі спадкодавця за місцем реєстрації та проживання спадкоємця) не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Встановивши, що позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 , що і не заперечується фактично відповідачем, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини підлягають задоволенню.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору позивачем, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідча.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 04.04.2023.

Суддя Т.О. Гагаріна