ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/6582/22

провадження № 22-ц/818/688/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року, ухвалене суддею Семіряд І.В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Обгрнутовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що її матір 08.12.1983 отримала ордер на проживання у квартирі АДРЕСА_1 . 07.12.1993 квартиру було передано у приватну власність: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожному по ідеальні частки квартири. З 1983 року всі були зареєстровані і постійно проживали у квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба ОСОБА_7 . Після її смерті виникла спадкова маса у вигляді ідеальної частки на квартиру, від дати її смерті і до цього часу ніхто не звертався до нотконтори з заявами про прийняття спадщини. В сім`ї існує домовленість, що ця частка належить їй, як спадкоємиці. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 . Після його смерті та до цього часу з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Отже, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з тим, що позивач фактично прийняла спадщину після померлого батька та фактично вступила в управління та володіння майном після смерті баби, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на частку квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після пред`явлення позивачем позову, відповідачі надали до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій повністю визнали всі наведені обставини, та просили позов задовольнити. Проте, суд в порушення ст.200 ЦПК України, перейшов до розгляду справи по суті. Зауважує, що не приймаючи в якості доказів свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , а також нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 суд виходив із того, що ці документи видано іноземною державою Російською Федерацію, з якою, на теперішній час ЗУ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» зупинено дію зазначеної Конвенції та дію Протоколу до Конвенції. При цьому, слід мати на увазі, що даний Закон № 2783-ІХ був прийнятий 01.12.2022р. а набрав чинності 23.12.2022р. Проте, смерть ОСОБА_5 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви відповідача ОСОБА_2 були нотаріально засвідчені 13.12.2022р. Позов же був пред`явлений 03.11.2022р. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, документи були складені та пред`явлені на час. коли до їх чинності не було жодних зауважень. Вказує, що аргументи суду, що позивачка не зверталася до нотаріуса не могли бути підставою для відмови, адже відповідачем у справі є не нотаріус, а інші спадкоємці, з якими був спір про право. Фактичне прийняття спадщини, шляхом постійного проживання і спадкодавцем перед його смертю, а також незаявлення про відмову від спадщини в подальшому - є самостійною формою спадкування, передбаченою цивільним законодавством. Адже, відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємці, які постійно мешкали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими що прийняли спадщину, якщо під час строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від спадщини.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування і що матеріали справи не містять доказів щодо відмови нотаріуса в оформлені їй права на спадщину.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.12.1993 квартира АДРЕСА_1 , зазначене нерухоме майно на праві власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_6 07.05.1993 уклала шлюб, після реєстрації якого змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , видане Дзержинським відділом ЗАГС.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_2 , яке видане Харківським міським відділом реєстрації актів громадського стану.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому позивачем, на підтвердження факту смерті її батька, надано копію свідоцтва про смерть, яке видано іноземною державою - Російською Федерацію.

ОСОБА_1 вказує, що фактично прийняла спадщину як після померлої баби ОСОБА_7 , так і після померлого батька ОСОБА_5 . Інші спадкоємці - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовились на її користь

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

В матеріалах справи відсутні докази щодо відмови нотаріуса в оформлені позивачу права на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18 (провадження № 61-18714св19) вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Установивши, що позивач не довела наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування і що матеріали справи не містять доказів щодо відмови нотаріуса в оформлені їй права на спадщину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не прийняті в якості доказів свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , а також нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 з підстав того, що ці документи видано іноземною державою Російською Федерацію, з якою, на теперішній час ЗУ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» зупинено дію зазначеної Конвенції та дію Протоколу до Конвенції - колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки правильних висновків суду не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року - залишити без змін.

останова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення виготовлено 22 червня 2023 року.