Справа №345/868/23
Провадження №2/346/901/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 р.м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Валігурська Л.В., розглянувши позовну заяву АТ «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електроенергію, -

в с т а н о в и в:

03.04.2023 до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, на підставі ухвали судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2023, надійшла цивільна справа за позовом АТ «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електроенергію.

Згідно ухвали судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2023, вказану цивільну справу направлено для розгляду Коломийському міськрайонному суду Івано-Франківської області на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Направляючи справу для розгляду до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області суддя виходив з того, що із відповіді Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться у Коломийському районі Івано-Франківської області, а відтак вказана справа не підсудна Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області.

Разом із тим, дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку, що справу слід повернути Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області з наступних підстав.

Як убачається із позовної заяви АТ «Прикарпаттяобленерго» заявлено вимогу про стягнення з відповідача боргу за необліковану електроенергію згідно Додаткової угоди від 24.03.2022 до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії №2501708 від 26.08.2021. У свою чергу згідно заяви-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії об?єктом, куди надавались позивачем послуги є нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_2 .

Тобто, спір у даній справі виник з приводу оплати житлово-комунальних послуг, які надавалися позивачем за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред?являються за місцезнаходженням майна або основної її частини. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об?єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов?язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об?єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред?являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №638/1988/17.

У постанові від 09.09.2020 (справа №910/6644/18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Крім того, у своїй постанові від 16.02.2021 (справа 911/2390/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов?язків, що пов?язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов?язково виступає як безпосередньо об?єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов?язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у ст. ст. 27-29 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка територіально відноситься до Калуського району Івано-Франківської області, а відповідно і до територіальної юрисдикції Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, прихожу до висновку, що вказана справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, а тому вважаю за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України повернути дану справу на розгляд до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, як помилково направлену до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Так Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (ст. 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов?язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, вважаю за необхідне повернути матеріали вказаної справи для розгляду до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, як помилково надіслані Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 30, 31, 258-261 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи за позовом АТ «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електроенергію повернути Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п?ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи з підстав, зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п?яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п?яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя: Л.В. Валігурська