ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1012/22 Номер провадження 22-ц/814/2287/23Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

секретар: Гречка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Остахова Володимира Павловича

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2022 року, постановлене суддею Левицькою Т.В.

по цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд та остаточно визначившись з позовними вимогами просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом з бабусею ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини, а саме станом на 29 січня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за даною адресою.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 .

14.09.2017 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого померла визначила спадкоємцями двох онуків: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та свою доньку ОСОБА_1 .

Спадкоємці протягом шести місяців із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 до нотаріуса не звертались.

У зв`язку з похилим віком, необхідністю догляду за бабусею та враховуючи більшу прихильність до одного з онуків, разом з померлою проживав онук ОСОБА_2 , в період з 2018 року по день смерті бабусі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, спадкоємець ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті, тому він не повинен був подавати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. ОСОБА_3 належали дві земельні ділянки та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали за адресою АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Спадщину після нього прийняла позивач, шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Марченко Наталі Анатоліївни із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 проте нотаріус постановою від 17.06.2022 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні докази прийняття спадщини померлим ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_3 та постановою 26.07.2022 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки позивачем не подано правовстановлюючого документу на нього.

Померла ОСОБА_3 за життя не зареєструвала право власності на житловий будинок, правовстановлюючий документ на нього також не отримала, разом з тим, оскільки житловий будинок було побудовано у 1971 році, то право власності набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У разі реєстрації збудованого до 1992 року будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано факт постійного проживання ОСОБА_2 разом з бабусею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на час відкриття спадщини, а саме станом на 29 січня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позивачем не надано доказів належності житлового будинку з господарськими будівлями на праві власності ОСОБА_3 , зокрема щодо введення його в експлуатацію.

Не погодившись з даним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Остахов Володимир Павлович, просив його у відповідній частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок не є підставою для відмови у позові. Окрім того, даний будинок був збудований у 1971 році, та чинним та той час законодавством не передбачено процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданим Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 31.01.2019 року (а.с. 22).

ОСОБА_2 є онуком померлої ОСОБА_3 (а.с. 10-11, 19).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 19).

Як вбачається зі спадкової справи № 28/2020 заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 , виданим Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 27.08.2021 року (а.с. 21).

Як вбачається зі спадкової справи № 135/2021 заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні.

Постановою від 17 червня 2022 року, приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Марченко Наталя Анатоліївна відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні докази прийняття спадщини померлим ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, якщо він не заявив про відмову від неї.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вищевказані норми законодавства, ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку ст. 1268 ЦК України.

В свою чергу, після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку спадщину прийняла ОСОБА_1 .

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 760/1651/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Окрім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року Закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично, єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, Глобинська міська рада Полтавської області проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 154).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження належності ОСОБА_3 спірного житлового будинку позивачем надано до суду технічний паспорт на вказане домоволодіння, виготовлений 01.10.2022 року за замовленням ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного технічного паспорту, житловий будинок АДРЕСА_1 побудовано у 1971 році.

Отже, на час набуття права власності ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно чинне законодавство (1971 рік) не вимагало його введення в експлуатацію.

Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги на підтвердження заявлених вимог було долучено копію домової книги та копію технічного паспорту на будинок від 05.01.1984 року.

Вказані докази не були подані до суду першої інстанції, оскільки були отримані вже після ухвалення судом рішення, проте мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Згідно домової книги, яка заведена за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 (колишній номер будинку станом на 1973 рік, як зазначено в домовій книзі), власником будинку вказана ОСОБА_3 (а.с. 176-184).

Відповідно до технічного паспорта, який виготовлений станом на 05.01.1984 рік, за замовленням ОСОБА_3 саме вона зазначена як власник будинку (а.с. 171-175).

Таким чином, факт належності на праві власності ОСОБА_3 житлового будинку з господарськими спорудами підтверджений належними та допустимим доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи, а також вимоги і підстави позову, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності, що свідчить про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та є підставою для рішення у відповідній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остахова Володимира Павловича задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку, літ. «А», площею 66,90 кв. м., прибудови, літ. «а», площею 10.30 кв. м.; прибудови, літ. «а1», площею 8,10 кв.м; прибудови, літ. «а2», площею 4,60 кв.м.; з господарськими будівлями та спорудами, а саме: літня кухня-сарай, літ. «Б», площею 2,54 кв.м.; вбиральня, літ. «В», площею 1,88 кв. м.; сарай, літ. «Г», площею 1,61 кв.м.; ворота, № 1; огорожа, № 2.

В іншій частині рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин