Справа № 226/607/23

Справа № 226/607/23
Провадження № 2/226/150/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Чередниченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що позивачем було подано позов до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що він з 02.03.2018 по 24.02.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем та 24.02.2020 був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. При звільненні підприємство не провело з позивачем повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02 серпня 2021 року (справа № 226/1291/21) його позов задоволено та зобов`язано стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь заборгованість в розмірі 143285, 79 грн. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки відповідача №693 від 13.05.2021 середньоденний заробіток позивача на дату звільнення склав 949,75 грн. Кількість робочих днів за період з 03 серпня 2021 року (наступний день після ухвалення судового рішення по справі № 226/1291/21) по 11 квітня 2023 (день фактичного розрахунку) складає 434 дні. Сума його середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні складає 412191,50 грн із розрахунку: 434 робочих дні х 949,75 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03.08.2021 року по 11.04.2023 року в сумі 412191,50 грн.

Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02.08.2021 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача стягнуто заборгованість за належними йому при звільненні сумами у розмірі 89150,04 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 12.05.2021 по 02.08.2021 в сумі 54135,75 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів, судові витрати в сумі 908,00 грн, а всього 144193,79 грн. Судове рішення виконане 11.04.2023 року, що не заперечує і сам позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України уразі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки підприємство в день звільнення з позивачем не розрахувалося, воно має відповідати перед позивачем згідно із ст. 117 КЗпП України. У справі № 226/1291/21 судом встановлено, що позивач в день звільнення 18.09.2020 не працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Також у справі № 226/1291/21 судом встановлено, що відповідачу вперше стало відомо про вимогу позивача, коли той звернувся до ТОВ «Краснолиманське» з позовною заявою про стягнення несплачених сум при звільненні, за результатами розгляду якої ухвалено рішення Димитровського міського суду Донецької області від 02.08.2021 року. Отже час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з отримання відповідачем копії позовної заяви про стягнення несплачених сум при звільненні, а саме 12.05.2021 року. Висовуючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач зазначає період затримки з 03.08.2021 (наступний день після ухвалення рішення суду від 02.08.2021) до 11.04.2023 (день остаточного розрахунку). У той же час період розрахунку відшкодування, передбачений ст. 117 КЗпП України, обмежений, він повинен бути не більше шести місяців. З урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів з 03.08.2021 до 03.02.2022 (останній день шестимісячного строку) становить 128. Відповідно до довідки відповідача середньоденний заробіток позивача складає 949,75 грн, тому при розрахунку сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 до 03.02.2022 буде дорівнювати: 121568,75 грн, із розрахунку: 128 робочих дні х 949,75 грн. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, яка складала 89150,04 гри., передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених Позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі N 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі N 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі N 810/451/17, від 26.02.2020 у справі N 821/1083/17. Зауважує, що суду, що у даній справі дії самого позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення. З урахуванням викладеного просимо суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України. Застосування принципу співмірності при вирішенні трудових спорів спричинене тим, що недобросовісними (недобромисними) можуть бути не тільки роботодавці, але й працівники. Досі чинний КЗпП України не оперує таким терміном, як «співмірність», як, власне, і ЦК України, однак на нього є відсилання у Рішенні Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012), у якому йдеться про те, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею. Просять врахувати суд, що позивач вже отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. За таких обставин ТОВ «Краснолиманське» визнає частково факт наявності заборгованості перед позивачем та просить задовольнити позов частково, застосувавши шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку та застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, розглянути справу без участі представника.

Представник позивача надала до суду пояснення, в яких зазначила, що статтею 117 КЗпП України (редакції яка діяла на час розгляду даної справи) передбачалась відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обмеження щодо періоду виплати були внесені в ст.117 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX. Тобто, значна частина середнього заробітку за час затримки розрахунку, склалася в момент дії ст. 117 КЗпП України в редакції, в якій відсутнє обмеження шестимісячним строком. З урахуванням вказаного, зазначив, що при обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки, обмеження шестимісячним строком, не застосовується, при обчисленні за період до внесення змін у КЗпП України - 01 липня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач з 02.03.2018 року по 24.02.2020 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював у якості гірничого робітника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті, був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с. 6).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02.08.2021 року по справі № 226/1291/21 з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 89150,04 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 12.05.2021 по 02.08.2021 в сумі 54135,75 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, судові витрати в сумі 908,00 грн, а всього 144193,79 грн. (а.с.22-23).

Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача становить 949,75 грн. (а.с. 12, 33).

Сторони погодилися, що рішення Димитровського міського суду Донецької області від 02.08.2021 року по справі № 226/1291/21 про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені за період з 12.05.2021 по 02.08.2021 виконане відповідачем 11 квітня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 (наступний день після ухвалення судового рішення по справі № 226/1291/21) по 11.04.2023 (день фактичного розрахунку) в сумі 412191,50 грн., виходячи із розрахунку: 949,75 грн. х 434 робочих дні за вказаний період = 412191,50 грн.

Проте, відповідно до змін внесених в ст.117 КЗпП України Законом № 2352-IX від 01.07.2022, які набули чинності 19.07.2022, період, за який працівнику має бути нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обмежено шістьма місяцями. Закон № 2352-IX від 01.07.2022, яким працівнику обмежено нарахування відповідно до ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні шістьма місяцями, відповідно до ст.58 Конституції України не має зворотної дії в часі та не поширюється на правовідносини, які існували до набуття цим Законом чинності, тобто до 19.07.2022.

Тому, враховуючи що період з 03.08.2021 (наступний день після ухвалення судового рішення по справі № 226/1291/21) до 19.07.2022 (дата набуття чинності змін в ст.117 КЗпП України згідно з Законом № 2352-IX від 01.07.2022) становить значно більше шести місяців, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме за цей період - з 03.08.2021 по 18.07.2022 включно.

Середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 по 18.07.2022 становить: 949,75 грн. х 244 робочих дні за вказаний період = 231739,00 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

В той же час, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 89150,04 грн.), період затримки виплати цієї заборгованості та вже стягнуту за рішенням суду від 02.08.2021 по справі № 226/1291/21 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.05.2021 по 02.08.2021 в розмірі 54135,75 грн., дії позивача і відповідача та інші обставини справи, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат за період з 03.08.2021 по 18.07.2022 у сумі 100000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 800,00 грн. (100000,00 грн. х 3297,53 грн. : 412191,50 грн. = 800,00 грн.).

На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Прорізна, буд.12-а, , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та інших обов`язкових платежів за період з 03.08.2021 по 18.07.2022 в сумі 100000 (сто тисяч) грн. та судовий збір в сумі 800 (вісімсот) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12.06.2023.

Суддя О.А.Рибкін