ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3756/22 Номер провадження 22-ц/814/3115/23Головуючий у 1-й інстанції Богомолова Л.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1 його представника - адвоката Гальченко Н.Г.

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Богомолової Л.В., повний текст судового рішення складено - 14.02.2023 року та на додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року, ухваленого у складі головуючого судді Богомолової Л.В., повний текст судового рішення виготовлено - дати не вказано, та за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Богомолової Л.В., повний текст судового рішення виготовлено - дати не вказано, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Позов мотивовано тим, що він є пенсіонером по інвалідності 2 групи, загальне захворювання по зору, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3672,68 грн, інших доходів не має. Також має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, щомісяця витрачає половину своєї пенсії на ліки, через що у нього з`явилися борги по сплаті комунальних платежів, коштів на забезпечення найменших побутових потреб весь час не вистачає. Побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може. ОСОБА_2 є його сином, який працездатного віку, працює, має дохід, має можливість надавати йому допомогу, але відмовляється. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/5 частини від заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову довічно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували те, що він потребує матеріальної допомоги.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання непрацездатного батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви довічно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначає, що на даний час не має змоги сплати визначеної суми.

Не погодившись з додатковим рішення його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 подавши 10.04.2023 року апеляційну скаргу. Зазначає, що розмір витрат на професійну правову допомогу в сумі 13 000 грн. є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони. Вказує, що відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката стороною позивача надано не було, а отже судом першої інстанції безпідставно було зменшено розмір витрат на професійну правову допомогу з 13 000 грн до 1500 грн. Дане твердження повністю узгоджується з практикою застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтава Північно -Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 28 червня 2022 року.

ОСОБА_1 є непрацездатним за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України серії НОМЕР_3 ( а.с.4 т.1).

Відповідно до довідки про доходи № 2913 6099 4093 1164 від 12.08.2022 року, виданої Головним управлінням ПФУ в Полтавській області, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2022 року по 31 серпня 2022 року склала 28470,24 грн. (а.с.6).

Довідкою управління соціального захисту населення №01.3-47/9930 від 31.10.2022 року підтверджено призначення та виплата ОСОБА_1 житлової субсидії, загальна сума якої за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року склала 12827,32 грн., загальна сума за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 року склала 10000, 26 грн. (а.с.193 зворот, 215 т.1).

Відповідно до довідки №01-16-03.9-05/90 від 19.08.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є єдиним власником житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 127,1 кв.м, житловою площею 64,1 кв.м. та власником земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м. (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту потреби матеріальної допомоги, а тому у відповідача обов`язок утримувати батька не виник.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

В силу положень ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків виникає за наявності трьох умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина і не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічні висновки містяться у постанові від 18 листопада 2020 року Верховного Суду у справі № 757/52096/18.

При цьому, до уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ст. 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, доказів того, що позивач потребує посиленого лікування та значних коштів, суду не надано, як і не надано суду доказів в обґрунтування розміру понесених чи необхідних для нього витрат на лікування, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на лікування та харчування.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посилання позивача на його незадовільний стан здоров`я та необхідність у лікуванні не підтверджує обставини в обґрунтування щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії, та які є розумними, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог, з чим погоджується і апеляційний суд.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки управління соціального захисту населення №01.3-47/9930 від 31.10.2022 року, відповідно до Програми соціального забезпечення та соціального захисту населення Полтавської міської територіальної громади «Турбота» ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога: у 2021 році в розмірі 1000 грн., як особі з інвалідністю по зору 2 групи та в розмірі 1000 грн. до Міжнародного дня людей з інвалідністю, у 2022 році у розмірі 1000 грн., як особі з інвалідністю по зору 2 групи (а.с.192 т.1).

ОСОБА_1 також призначена та виплачується житлова субсидія. Відповідно до довідки №1245 від 27.10.2022 року загальна сума доходу за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року склала 12 827,32 грн. (а.с.193,214 т.1). Відповідно до довідки №1244 від 27.10.2022 року загальна сума доходу за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 року склала 10000, 26 грн. (а.с.193 зворот, 215 т.1).

ПАТ КБ «Приватбанк» надано суду інформацію по головній карті: НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 , за період з 01.01.2020 року по 28.10.2022 року (а.с.221 зворот-228 т.1) Так, з вказаної виписки вбачається, що позивач купував техніку, а саме 30.11.2020 року сплатив 1499 грн., 05.05.2021 року сплатив 4035 грн., 18.02.2022 року сплатив першій платіж за покупку на суму 12999 грн. у сумі 2166,50 грн. (а.с.221 зворот-222 т.1), 13.03.2022 року електроніка-магазин « Фокстрот » в сумі 599 грн., 20.03.2022 року техніка в сумі 3199 грн. (а.с.226 зворот т.1), 26.05.2022 року придбання техніки на суму 15999 грн. (а.с.235 зворот т.1).

Сплачує за заняття спортом, а саме: спортивний клуб Фітнес клуб Спортлайф 12.05.2021 року в сумі 2570 грн. (а.с.221 зворот-222 т.1), 12.05.2022 року заняття спортом (спорт клуб) 5990 грн. (а.с.226 зворот т.1).

Крім того, сплачує карткою за алкоголь, а саме: 09.12.2021 року, 11.12.2021 року, 22.12.2021 року, 28.12.2021 року, 13.01.2022 року, 23.01.2022 року, 20.02.2022 року (а.с.226 т.1)

Крім того, позивач зняв зі свого рахунку 24.01.2022 року 100 000 ( сто тисяч) грн. (а.с. 234 зворот т.1), 12.10.2022 року зняв 30 000 грн. (а.с.236 т.1).

З наданої виписки Приватбанку вбачається, що позивач може дозволити собі робити покупки в магазині алкогольних напоїв, придбавати електроніку та техніку, придбавати абонементи у фітнес клуб « Спортлайф », поповнювати депозитний рахунок, користуватися послугами кур`єра тощо.

Доводи скаржника, що позивач є непрацездатною особою, потребує матеріальної допомоги, тому вважає, що є всі наявні підстави до стягнення аліментів з відповідача, не варті уваги, оскільки факт, що позивач є непрацездатною особою не оспорюється і підтверджується належними доказами, проте не свідчить про потребу у матеріальній допомозі, а інші вимоги були предметом перегляду у суді апеляційної інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі у вказаній частинірішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи мотиви додаткового судового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомогои за рахунок держави.

Згідно пункту 2 частину 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача в разі відмови в позові.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягоми п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витраттами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 правничу допомогу у цивільній справі № 545/3756/22 надавала адвокат Ткаченко А.В., що підтверджується договором про надання правової допомоги від № Т-08/08/22 від 30 серпня 2022 року укладеним між ОСОБА_2 та адвокатом Ткаченко Анною Володимирівною (т.2 а.с.21-24), та копією квитанції №0.0..1 на суму 13 000 грн.(т.2 а.с.25).

Проте, з матеріалів справи вбачається, а саме з клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, що ОСОБА_2 просить приєднати до матеріалів справи в якості доказів, що підтверджують розмір понесених витрат: належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги № Т-08/08/22; належним чином завірені копії квитанцій про сплату; детальний опис робіт та наданих послуг; акт наданих послуг та виконаних робіт від 20.12.2022 року (т.2 а.с.18-25.)

Дослідивши додані докази колегія суддів зазначає наступне. З детального опису робіт та наданих послуг адвокатом Ткаченко А.В. по договору № Т-08/08/22 від 30 серпня 2022 року вбачається, що зазначений опис було укладено адвокатом Ткаченко Анною Володимирівною та Клієнтом ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також з з акту наданих послуг та виконаних робіт від 20 грудня 2022 року вбачається, що зазначений акт був укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Ткаченко Анною Володимирівною, а підписаний адвокатом Ткаченко Анною Володимирівною та клієнтом ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (т.2 а.с.20). Вказані вище документи у справі були підписані Позивачем у справі. Проте матеріали справи не мають підтвердження того, що адвокат Ткаченко А.В. уповноважена представляти інтереси ОСОБА_1 ..

Також ОСОБА_2 у клопотанні про приєднання доказів до матеріалів справи зазначає в додатках про надання доказів направлення даних доказів розрахунку гонорару Позивачу( а.с.17 п.5 в додатку) проте на підтвердження цього до доказів не доєднана накладна поштового відділення про направлення поштового відправлення саме на адресу позивача: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати пояснення чи заперечення стосовно наданих доказів.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведних у пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягомта формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 чатсини першої статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VІ договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

З наданих заявником документів вбачається, що розмір витрат на правову допомогу встановлено у фіксованому розмірі.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Ткаченко Анни Володимирівни, а тому не викликає сумнівів, що відповідачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, із наданими копіями документів стороні позивача надіслана не була, що позбавило позивача можливості доводити неспівмірність цих витрат, колегія суддів вважає за можливе прийняти до уваги заперечення позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неспівмірності розміру витрат на правову допомогу зі складністю справи, критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи наявність заперечень сторони відповідача щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що час та розмір заявлений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) є завищеним.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи договір № Т-08/08/22 про надання правової допомоги від 30 серпня 2022 року, копія квитанції №0.0..1 на суму 13 000 грн.(т.2 а.с.25) не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте як було вище зазначено детальний опис робіт та наданих послуг адвокатом Ткаченко А.В. по договору № Т-08/08/22 від 30 серпня 2022 року було укладено адвокатом Ткаченко Анною Володимирівною та Клієнтом ОСОБА_1 (позивачем у справі) (т.2 а.с.18-19), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов висновку про те, що сума 1500 грн. відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

17.08.2023 представником відповідача адвокатом Ткаченко А.В. надано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Дослідивши клопотання та додані докази колегія суддів зазначає, що відповідно до копії квитанції № 0.0..1 про сплату послуг адвоката на суму 6500 грн. платником зазначених коштів є ОСОБА_3 , а не відповідач ОСОБА_2 .

Отже, не може бути належним доказом оплати послуг адвоката зазначена вище квитанція оскільки остання не містить відомостей, що понесені ОСОБА_2 витрати на оплату правничої допомоги саме ним сплачені. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що платіж за квитанцією здійснений 28.03.2023 року, а до суду апеляційної інстанції квитанцію надано лише 17.08.2023 року.

Також колегія суддів звертає увагу, що детальний опис робіт та наданих послуг адвокатом Ткаченко А.В. по договору № Т-08/03/23 від 28 березня 2023 року було укладено адвокатом Ткаченко Анною Володимирівною та Клієнтом ОСОБА_1 (позивачем у справі) , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також акт наданих послуг та виконаних робіт від 17 серпня 2023 року адвокатом Ткаченко А.В. був складений з ОСОБА_2 , а від імені клієнта підписаний ОСОБА_1 (позивачем у справі), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, оплата зазначених витрат у даній справі документально не підтверджена та не доведена, а тому колегія суддів приходить до висновку про відмову адвокату Ткаченко А.В. який діє в інтересах ОСОБА_2 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, судові витрати апелянтів, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скаргиОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2023 року та додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль