У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін питання про закриття провадження у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває означена цивільна справа за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою від 19.01.2023 суддя прийняв позовну заяву до провадження та відкрив провадження у справі.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він, серед іншого, звернув увагу на неюрисдикційність спору.

Так, на переконання представника відповідача, даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що він пов`язаний із питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, зокрема, й питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди навіть за умови притягнення такої особи до відповідальності шляхом подання позову про стягнення збитків після її звільнення з державної служби.

Крім того, представник відповідача вказує, що перед судом постане питання не лише щодо обсягу відповідальності відповідача, а й оцінки його дій під час проходження публічної служби.

Вказані обставини зумовили необхідність винесення на обговорення питання щодо юрисдикційності спору та можливості закриття провадження у справі.

07.03.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він наголосив на тому, що спір про відшкодування майнової шкоди, який розглядається судом, повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Вважає, що суб`єктний склад учасників не є визначальним для висновку про те, що справу необхідно розглядати за правилами КАС України.

Також звертає увагу на те, що справи про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди розглядаються за правилами цивільного судочинства. При цьому посилається на правові висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 по справі №688/1852/21.

У судове засідання позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення. Разом із тим, беручи до уваги характер питання, що вирішується судом, висловлення представником відповідача своєї позиції стосовно юрисдикції спору, що розглядається, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників процесу.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для вирішення питання щодо юрисдикційності спору, суд встановив таке.

21.11.2018 о 07 годині 03 хвилин, в АДРЕСА_1 , водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 на синьому фоні, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з перешкодою (багаторічним зеленим насадженням). В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Як наслідок, постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2019 по справі №308/13753/18 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Наведена постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили 21.02.2019.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, власником пошкодженого транспортного засобу є позивач.

Відповідно до висновку експертного дослідження №13/49 ЕД від 29.08.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля станом цін на 09.08.2019 складала 83433,89 грн.

Сторонами не заперечується той факт, що керування відповідачем означеним транспортним засобом мало місце під час виконання ним службових повноважень за займаною посадою як працівником поліції.

Виходячи з наявності підстав для стягнення вартості відновлювального ремонту, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання про юрисдикційність спору, суд виходив із такого.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (пункти 1, 2, 8 частини 1 статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначаючи предметну юрисдикцію справи необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом цього позову є відшкодування майнової шкоди, завданої Департаменту патрульної поліції відповідачем внаслідок ДТП, яка трапилася за участю службового транспортного засобу, який належить Департаменту патрульної поліції під керуванням ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків.

Питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається судом першої інстанції, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Згідно зі статтею 1 названого Закону Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 62 Закону поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності (пункт 1 розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №757 від 07.09.2017).

Патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху (підпункт 1 пункту 1 розділу ІІІ Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796).

Відповідно до статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Системний аналіз цитованих норм обумовлює висновок про те, що служба у поліції є публічною службою.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного суду від 08.02.2021 по справі №760/31553/18, від 11.08.2021 по справі №175/2734/19, від 16.05.2022 по справі №213/136/21.

Звертаючись до суду із цим позовом, Департамент патрульної поліції просив стягнути із відповідача майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП під час виконання ним службових обов`язків, а саме здійснення патрулювання на службовому автомобілі (несення публічної служби).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК Україна майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі згідно зі статтею 19 КАС України, якою охоплюються питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2021 по справі №203/3782/19, від 21.02.2022 по справі 932/14855/19 та від 26.04.2022 по справі №185/8266/20-ц.

Враховуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, суд доходить до висновку, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір стосовно реалізації позивачем свого права на відшкодування шкоди, завданої службовою особою під час виконання посадових обов`язків, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому справа підлягає розгляду за правилами КАС України.

Суд відхиляє посилання представника позивача на правові висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 по справі №688/1852/21 з огляду на те, що правовідносини в наведеній постанові не є подібними.

Так, на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Вказане узгоджується із правовою позицією, відображеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 по справі №233/2021/19.

На переконання суду, посилання представника позивача на постанову Верховного Судувід 21.12.2022 по справі №688/1852/21 є безпідставним, оскільки у справі, яка розглядається судом першої інстанції, предметом спору є стягнення майнової шкоди, тоді як у постанові суду касаційної інстанції, на яку покликається представник позивача, вирішувалося питання про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керуєтьсязаконом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За приписами абзацу 1 частини 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У зв`язку з викладеним суд вбачає за необхідне роз`яснити представнику позивача, що справа підлягає розгляду місцевим судом за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 255, статями 258-260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

провадження у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду та вирішенню місцевим судом за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.І. Бедьо