Справа № 450/1509/22 Провадження № 2/450/101/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

23 березня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

за участю представника позивача Гордон І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Гордона Ігоря Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про надання права на приватизацію житлового приміщення без надання копії ордеру,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду до відповідача про визнання права на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без наявності копії ордеру та просив зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області вчинити необхідні дії по передачі у приватну власність даної квартири у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» без надання копії ордеру. В обгрунтування заявлених вимог покликаться на те, що він у 1991 був вселений у виділену ще «радгоспом імені Котовського», який розташовувався на території Пустомитівської районної ради народних депутатів, квартиру АДРЕСА_1 , та був у ній зареєстрований з 11.10.1991 по даний час. Ордер на вселення не зберігся та відновити його на даний час можливості немає. Будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Солонківської сільської ради. З часу реєстрації до сьогодні він користується зазначеною вище квартирою на законних підставах, зареєстрований там один і свого права на безоплатну приватизацію житлового приміщення не використав. Квартира складається з однієї кімнати площею 16,9 кв.м, кухні, санвузла, коридору, балкону, загальна площа квартири 33,9 кв.м. В січні 2022 він звернувся до Солонківської сільської ради із документами щодо безоплатної приватизації квартири АДРЕСА_1 , однак рішенням Виконавчого комітету Солонківської сільської ради №43 від 27.01.2022 йому відмовлено у приватизації квартири з підстав відсутності ордеру про надання житлового приміщення. Він вселився до квартири на законних підставах, законність його проживання у ній ніхто не оспорює. Відсутність копії ордеру позбавляє можливості реалізувати його право на приватизацію квартири, тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Крім того, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Позиція відповідача:

Відповідач, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, явку представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву до суду у встановлений строк не надав.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

31.05.2022 ухвала про відкриття провадження; 08.07.2023 ухвала про відкладення розгляду справи; 11.07.2023 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 11.10.2022 клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів; 19.10.2022 ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно паспортних даних, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.10.1991 є АДРЕСА_3

Як вбачається з відповіді Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області №752 від 29.04.2022 на адвокатський запит, багатоквартирний житловий будинок в с.Милятичі перебуває на балансі Солонківської сільської ради.

Згідно відповіді Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області №610 від 23.03.2022 на адвокатський запит, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за поштовою адресою: АДРЕСА_4 з 11.10.1991, інформація про підстави вселення відсутня; згідно книг по господарського обліку за 2016-202 зазначено головою домогосподарства; інформація щодо оплати комунальних послуг відсутня, а також щодо безоплатної приватизації будь якого житлового приміщення ОСОБА_2 інформація відсутня.

Особовий рахунок споживача природного газу за адресою АДРЕСА_3 оформлено на ОСОБА_2 , що вбачається з відповіді РГК «Львівгаз» №790-Лв-4952-0322 від 22.03.2022 на адвокатський запит.

Надання послуг з розподілу електричної енергії за адресою АДРЕСА_3 здійснюється згідно договору №059/174 від 04.02.2016, укладеного між ПрВАТ «Львівобленерго» Центральний РЕМ та ОСОБА_2 , про що зазначається у відповіді ПрАТ «Львівобленерго» Центральний район електричних мереж №246-08-261 від 23.03.2022 на адвокатський запит адвоката Гордона І.М. та вбачається з долученої копії договору №059/174 про користування електричною енергією.

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 10.12.2021 (інвентаризаційна справа №23939) така складається з однієї житлової кімнати площею 16,9 кв.м, коридору, кухні, санвузла, балкону, загальна площа приміщень 33,9 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області №43 від 27.01.2022, ОСОБА_2 було відмовлено у приватизації житла - квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у нього ордера про надання житлової площі та документу, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, а також копій усіх сторінок паспорта.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 310505494 від 22.09.2022 відомості щодо речових прав, прав власності на нерухоме майно, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо іпотек за ОСОБА_2 - відсутні.

В матеріалах справи наявні копії 1-17 сторінок паспорту позивача, у яких відсутня відмітка щодо здійсненої ним приватизації.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, ст. 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається ст. 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору, про що зазначено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2021, справа № 750/2176/17.

В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб з передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, слід виходити із його ефективності. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення (захисту) в обраний спосіб.

Щодо характеру спірних правовідносин та наявності порушеного права позивача суд керується наступними нормами.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ст. 3 приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 зазначеного Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Випадки безоплатної передачі квартир (будинків) незалежно від розміру їх загальної площі передбачені ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Частиною 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно із ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Частиною 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 вказаного Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 200/18858/16-ц.

Тобто, право особи на приватизацію не може бути обмежено виключно відсутністю ордеру на займане приміщення. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19.

Судом встановлено, що виконкомом Солонківської сільської ради як органом приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Солонківської сілсьькох ради Львівського району Львівської області відмовлено позивачу у передачі у приватну власність спірної квартири виключно у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення.

З огляду на те, що згідно встановлених судом обставин, позивач вселився у житло на законних підставах і протягом тривалого часу, а саме більше 30 років, добросовісно та офіційно використовує квартиру як житло, суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача в оформленні права власності на квартиру в порядку приватизації в зв`язку з відсутністю в позивача ордеру є незаконною та такою, що порушує житлові права позивача, а тому житлові права позивачки підлягають захисту.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд враховує, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 750/13452/19(провадження № 61-17389св20) висловив правову позицію відносно ефективного способу захисту у подібній справі.

Зокрема, Верховний Суд визнав правильним застосування способу захисту порушених прав шляхом зобов`язання відповідача виконати повний обсяг всіх передбачених чинним законодавством юридично значимих дій, спрямованих на приватизацію житла.

За таких обставин, з врахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи заявлені позивачем вимоги та обставини, на яких ґрунтується заявлений позов, суд вважає, що для ефективного захисту порушених прав позивача за встановлених судом обставин слід зобов`язати відповідача вчинити повний обсяг юридично значимих дій по приватизації (передачі у власність) зазначеного житла за заявою позивача у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року, за відсутності ордеру на жиле приміщення.

Таким чином, позивач може повторно звернутися до органу приватизації з заявою та необхідним пакетом документів, що передбачені п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яким орган приватизації зобов`язаний надати відповідну оцінку та прийняти рішення щодо права позивача на приватизацію, за відсутності ордеру на вказане житлове приміщення.

З огляду на вище викладене суд доходить висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 47, 55 Конституції України, ст. ст. 141, 211, 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 29, 379, 382 ЦК України, ст. ст. 9, 58 ЖК України,суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про надання права на приватизацію житлового приміщення без надання копії ордеру - задоволити.

Визнати право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без наявності копії ордеру.

Зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області вчинити необхідні дії по передачі у приватну власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» без надання копії ордеру.

Стягнути з Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30-денного строку з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 .

Відповідач: Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області , , місцезнаходження: 81131, с.Солонка, вул. Центральна, 3, Львівського району Львівської області.

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2023.

СуддяД. А. Кукса