ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/299/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін:

представника апелянта - ОСОБА_1 ,

позивачки - ОСОБА_2 ,

представника позивачки - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/16575/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2023 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 27 січня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2019 року. У даному шлюбі у них народилася одна дитина - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачкою в АДРЕСА_1 . На день подачі позову між позивачкою та відповідачем існують конфлікти, пов`язані із проживання їх сина ОСОБА_7 . Відповідач, не зважаючи на думку позивачки, а також інтереси малолітнього сина, неодноразово, без попередження позивачки забирав малолітню дитину на кілька діб за місцем свого проживання, не дбаючи про те, щоб син відвідував дитячий садок та заняття з логопедом. У той час, відповідач, при з`ясуванні позивачкою стану дитини, дозволяв собі не відповідати на телефонні дзвінки, не відкривати двері, коли вона приходила, щоб забрати сина додому, відвести його у дитячий садок чи до логопеда, або ж приносила змінний одяг. Під час конфліктів відповідач посилався на те, що адресою реєстрації місця проживання їхнього сина є адреса його реєстрації та місця проживання. Такі дії відповідача змусили ОСОБА_2 звернутися до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини. Вважає, що визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7 із матір`ю відповідатиме якнайкращому забезпеченню його інтересів.

У зв`язку з наведеним просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2023 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 840.80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент подання позовної заяви та протягом усього розгляду справи у суді першої інстанції предмет спору був відсутній, оскільки проведення апелянтом з дитиною вільного часу, залишення дитини на ночівлю в апелянта не суперечать нормам чинного законодавства та є законними правами як дитини, так і апелянта. Також вимога про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю за місцем реєстрації матері не є способом захисту, передбаченим законом і не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким в задоволені позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Майка М.Б. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Позивачака ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_3 , проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі із 18 липня 2015 року, який на даний час розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2019 року, у справі №607/15138/19 (т.1 а.с.39).

У даному шлюбі народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 29 травня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (т.1 а.с.19).

Згідно довідки №520, виданої 14 серпня 2020 року головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воля 2011» вбачається, що малолітній ОСОБА_7 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ., без реєстрації (т.1 а.с.51).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта НОМЕР_2 від 29 вересня 2020 року слідує, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності матері позивача - ОСОБА_8 (т.1 а.с.35-36).

Згідно заяви ОСОБА_8 до компетентних органів від 31 липня 2020 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Миськів М.М. вбачається, що ОСОБА_8 не заперечує супроти того щоб її онук - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом із своєю матір`ю - ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить заявнику на праві приватної власності. Також заявник зобов`язалася створити внуку належні житлово-побутові умови для проживання (т.1 а.с.21).

Згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» наданої у листі № 770 від 07 серпня 2020 року, за даними медичної документації, ОСОБА_7 перебуває на обліку у педіатричному відділенні №2 КНП «ТМДКЛ». Огляд дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно записів у медичній документації, здійснювався лікарем ОСОБА_9 - 04 листопада 2019 року, 26 грудня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 »., «04 листопада 2019 року - огляд дитини вдома .... Мама з дитиною переїхали в квартиру бабусі по материнській лінії»; «26 грудня 2019 року вдома, мати з дитиною перебувають в квартирі бабусі за адресою: АДРЕСА_1 » (т.1 а.с.24).

Як вбачається із інформації, викладеній у листі Тернопільського дошкільного навчального закладу №2 Тернопільської міської ради №65 від 28 липня 2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує ТДНЗ №2 (логопедичну групу №3). В заклад ОСОБА_7 приводить в основному мати та бабуся. Результатами навчання ОСОБА_7 в основному цікавиться мати (т.1 а.с.20).

Як вбачається із Експертного висновку про стан психосоціального розвитку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та особливості його психоемоційного ставлення до батьків і внутрісімейних взаємин від 26 липня 2020 року, складеного доцентом кафедри психології та соціальної роботи Тернопільського Національного економічного університету ОСОБА_10 , у малолітнього ОСОБА_7 констатовано відповідність психічних процесів віковій нормі та належний рівень соціальної адекватності його поведінки; сукупне переважання індикаторів психологічного благополуччя ОСОБА_7 та здебільшого гармонійну включеність його у нинішню сім`ю його матері - ОСОБА_2 ;

зазначено, що в ОСОБА_7 склалися дружньо-довірительні та емоційно сприятливі взаємини із близьким колом для нього людей, до якого він відносить маму ( ОСОБА_2 ), бабусю ( ОСОБА_8 ) та біологічного батька ( ОСОБА_4 ). У їхньому середовищі ОСОБА_7 не зазнає навіть прихованої агресії чи надмірного авторитаризму щодо себе;

вказано, що в ОСОБА_7 простежується найтісніший позитивний психоемоційний зв`язок з його матір`ю, ОСОБА_2 , до якої він першочергово звертається за допомогою у різних складних життєвих обставинах або щоб розділити хвилини межової радості. Саме мама є тим агентом соціалізації ОСОБА_7, що здійснює системний виховний вплив на сина, охоплюючи весь спектр міжособистісної взаємодії: від захисту, побутової опіки, позитивного психоемоційного обміну, освітньо-розвиткових процесів до обмежувально-регулятивної функції, що допомагає сину формувати емоційно-вольову сферу й перейняти систему просоціальних норм. Зазначено, що хоча ОСОБА_7 пов`язує саме з мамою систему обмежень і нормативних правил, котрі, звісно, не завжди сприймаються ним емоційно позитивно, проте саме такі виховні впливи є необхідною передумовою проективного формування емоційно-вольової сфери хлопчика, опанування ним навичок саморегуляції та розвитку його ціннісно-смислової сфери. Водночас, констатовано доволі високий рівень прийняття-визнання матері з боку ОСОБА_7 , який беззаперечно проявляє до неї шанобливе ставлення, намагається допомагати їй, відчуває любов та симпатію й демонструє тісний психоемоційний зв`язок;

зауважено, що ОСОБА_4 як біологічний батько ОСОБА_7 має суттєву емоційну значущість в житті хлопчика і користується безумовним визнанням свого авторитету з боку сина. ОСОБА_7 цікаво проводити з батьком час, одержувати від нього велику кількість солодощів, приймати спільну участь у розважальних заходах і відчувати його своїм захисником. Батько не рідко дозволяє ОСОБА_7 те, що намагається обмежити мама (велику кількість шоколаду і морозива) та асоціюється у хлопчика з епізодичними, але яскравими за силою вражень зустрічами-святами. Водночас, батько рідко допомагає сину оволодіти специфічними навичками, переважно закріпленими за соціальною роллю чоловіка, наприклад, не допомагав сину навчитися їздити на самокаті і біговелі, які подарували йому мама і її брат;

узагальнено, що соціалізація ОСОБА_7 у контексті розвитку когнітивної та емоційно-вольової сфер відбувається переважно завдяки взаєминам з мамою. Проте зустрічі з батьком дають змогу хлопчику перейняти просоціальні моделі чоловічої поведінки і наслідувати гендерні (власне маскулінні) ознаки та інші закріплені у суспільстві статево-рольові формопрояви (т.1 а.с.56-60).

Позивач ОСОБА_2 із 03 жовтня 2019 року зареєстрована як фізична особа-підприємець у сфері роздрібної торгівлі, що здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, про що свідчать виписка та витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.41).

ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем проживання.

Згідно із довідкою Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради №232 від 22 липня 2020 року ОСОБА_2 на диспансерному обліку не знаходиться і ознак психічного захворювання не виявляє (т.1 а.с.27).

Як вбачається із довідки Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний наркологічний диспансер» від 22 липня 2020 року, ОСОБА_2 на диспансерному обліку в КУТОР «ТОНД» з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, опіоїдів не перебуває (т.1.а.с26).

Як вбачається із інформації, викладеній у листі Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 05 серпня 2020 року №Я-100аз, наявних заяв, звернень про вчинення ОСОБА_2 адміністративних, кримінальних (злочинів чи проступків) до Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області не надходило. До адміністративної, кримінальної відповідальності ОСОБА_2 не притягувалася (т.1 а.с.25).

Згідно довідки про доходи №007/20, виданої ТОВ «ТерКо Авто», відповідач ОСОБА_4 працює продавцем автозапчастин, загальна сума доходу за період із 07 вересня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, становить 12727.27 грн. (т.1 а.с.102).

ОСОБА_4 за місцем роботи характеризується позитивно, про що свідчить характеристика, надана ТОВ «ТерКо Авто» (т.1 а.с.103).

Згідно Інформації, наданої Головним Управлінням ДПС у Тернопільській області на виконання ухвали суду від 01 жовтня 2021 року, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та сплачених податків, за період із 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року, ОСОБА_4 отримував дохід у вигляді заробітної плати в ТОВ «ТерКо Авто», соціальні виплати в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради та одноразові виплати у АТ «А-Банк» та АТ «Універсал Банк», як додаткове благо (т.1 а.с.218-220).

Згідно довідки серії ААА №0995080 Міністерства внутрішній справ України, за обліками МВС ОСОБА_4 станом на 12 листопада 2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1 а.с.105).

ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (Витяг про державну реєстрацію прав, виданий 19 червня 2011 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» м. Тернопіль (т.1 а.с.107-108).

Судом з`ясовано, що малолітній ОСОБА_7 зареєстрований за місцем проживання батька, за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.109-110).

Як вбачається із наявних при матеріалах справи, фотокарток, малолітній ОСОБА_7 проводить своє дозвілля як із матір`ю, так із батьком.

З інформації, викладеній у листі Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області №Я-163аз від 22 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 в серпні 2020 року зверталась в органи поліції з приводу вчинення конфлікту її колишнім чоловіком ОСОБА_4 (забирає спільну дитину), яке зареєстровано за №29965 від 20 серпня 2020 року (т.1 а.с.158-161).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили, що між позивачем та відповідачем існують конфлікти з приводу місця проживання спільної дитини.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_19 повідомив, що йому не відомо, що між сторонами існують конфлікти з приводу проживання малолітнього ОСОБА_7 .

Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради №533 від 30 червня 2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.06.2021 року №533, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.205-206).

Як вбачається із змісту даного висновку, а також Витягу з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради твід 31 травня 2021 року, «батько дитини, ОСОБА_4 , на засіданні комісії заперечив щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки йому чиняться перешкоди у спілкуванні з сином» (т.2 .а.с60).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому, тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини. Суд першої інстанції, виходячи із найкращих інтересів неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , врахувавши у тому числі вік дитини, право на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визначення місця проживання дитини з матір`ю.

На момент розгляду даної справи малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак зареєстрований за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_4 .

Апеляційний суд зазначає, що згідно експертного висновку про стан психосоціального розвитку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та особливості його психоемоційного ставлення до батьків і внутрісімейних взаємин від 26 липня 2020 року, в ОСОБА_7 простежується найтісніший позитивний психоемоційний зв`язок з його матір`ю.

При цьому, колегія суддів наголошує, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Апеляційний суд враховує, що статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції у даній справі надав оцінку висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.

Також, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення його проживати разом з матір`ю, у звичному для нього середовищі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_4 не надав суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з матір`ю буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене та враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі життя ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначення його місця проживання із матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що у даній справі відсутній предмету спору, оскільки таке спростовується рапортом працівників поліції від 20 серпня 2020 року, поясненнями позивача, показами свідків та витягом з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради твід 31 травня 2021 року.

Апеляційний суд зазначає, що надання органом опіки та піклування висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Аналогічний висновок викладений у постановах КЦС в складі Верховного Суду від 13 травня 2020 року справа № № 686/20582/19-ц; від 26 травня 2022 року справа № 554/11459/20.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 03 квітня 2023 року.

Головуючий

Судді