Справа № 347/193/22
Провадження № 2/347/41/23
У Х В А Л А

(про відмову в задоволенні заяви про відвід)

04 квітня 2023 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Рибчук Х. Д.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кіцули Ю. С. у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

Стислий виклад доводів заявника.

В провадженні Косівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення боргу по договору позики.

03.04.2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Кіцули Ю.С. від розгляду даної цивільної справи. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що спершу вказана цивільна справа перебувала у провадженні судді Гордія В.І. Ухвалою суду від 08.02.2022 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Косівського районного суду Івано-Франківської області Гордія В.І. від розгляду цивільної справи, а матеріали цивільної справи передано в канцелярію суду, для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, було визначено для розгляду даної справи ОСОБА_6 .

Ухвалою від 14.02.2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 було прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 03.04.2023 року, на стадії судового розгляду, подано через канцелярію Косівського районного суду заяву про відвід головуючої судді по справі.

Дана справа призначена до судового розгляду на 06.04.2023 року.

В обґрунтування вимог заяви про відвід судді Кіцули Ю. С. відповідач ОСОБА_1 вказує, що з тих самих підстав і з тими самими позовними вимогами у частині предмету позовних вимог про повернення боргу в сумі 61468 доларів США вже є судове рішення, яке набрало законної сили.

Суддя Гордій В.І. був головуючим у цивільній справі № 347/1779/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, отже незаперечним є той факт, що суддя Горій В.І. ухвалив рішення у іншій справі з тих самих підстав з тими самими вимогами та до тих самих відповідачів у Косівському районному суду Івано- Франківської області.

Зазначає також, що суддя Кіцула Ю. С. продовжила слухати справу після відводу судді Гордія В.І., а тому заявник доходить висновку про сформовану правову позицію судді та наслідків розгляду даної справи. Ця обставина викликає у нього сумнів у незацікавленості та неупередженості судді.

Згідно ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід судді у відповідності до вимог ч.8 ст.40 ЦПК України, без повідомлення учасників по справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Щодо до доводів заяви про тотожність предмету спору та сторін, а відтак і підстав для закриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про відвід головуючій судді, ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що в іншій справі за участю тих же сторін суддею Гордієм В.І. вже було ухвалено рішення по суті спору, а також у даній цивільній справі було задоволено заяву про відвід, оскільки суддя вже був проінформований про тотожність обставин, предмету позову, та сторін у справі №347/193/22.

Проте суд звертає увагу, що у справі №347/1779/29 ОСОБА_2 зверталася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення боргу. Суд звертає увагу, що відповідачем у вказаній справі був ОСОБА_1 , а інші особи були в статусі третіх осіб без самостійних вимог.

В той же час у справі №347/193/22 Федак звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. При цьому в подальшому просила вимоги позовної заяви щодо ОСОБА_4 залишити без розгляду. Суд звертає увагу, що вказані особи ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зазначені як відповідачі, а не треті особи. Крім того, предметом даного спору є вимоги про стягнення боргу за договором позики, та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення у справі №347/1779/19.

А відтак, доводи заявника ОСОБА_1 про тотожність предмету спору, сторін, та підстав спору, є такими, що не відповідають дійсності, та спростовуються матеріалами цивільної справи №347/193/22, та копією судового рішення у справі 3347/1779/19.

Слід також зазначити, що якщо сторона вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, то така сторона не позбавлена можливості звернутися суд з відповідним клопотанням. В той же час, ОСОБА_1 не погоджуючись з процесуальним рішеннями судді, що до прийняття цивільної справи до провадження, заявив головуючій судді відвід.

Що стосується висновків судді Гордія В.І. про підставність його відводу, то суд відповідно до кодексу суддівської етики, не має права коментувати та піддавати сумніву судові рішення, які набрали законної сили.

Щодо доводів заяви, про існування інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ч. 2, ч. 8 ч. 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «De Cubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Castillo Algar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «Екедемі Трейдинг Лтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції»). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, суд констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що головуюча-суддя Кіцула Ю.С. має та виявляє особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником ОСОБА_1 не надано й судом не здобуто.

За об`єктивним критерієм підлягає встановленню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими. Однак і таких доказів ОСОБА_1 не надано.

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Таким чином, доводи заяви не можуть слугувати підставою для відводу судді Кіцули Ю.С. та свідчити про наявність сумнівів у її неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про відвід вважаю заяву необґрунтованою. Оскільки заява про відвід надійшла менш ніж за три робочі дні до судового засідання, підстави для передання заяви про відвід для вирішення іншому судді відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.33, 36-37, 39, 40-41, 260 ЦПК України, суд,

у х в а л и л а :

Відмовити в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Кіцули Ю. С.

Розгляд справи № 347/193/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, проводити в тому ж складі суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Ю.С. Кіцула