КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/8376/21 Головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
Провадження № 22-ц/824/16/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи: стягувач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»(далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, заінтересовані особи: стягувач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

На обґрунтування заяви зазначило, що 10 вересня 2010 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 2-9521/10, яким задовольнив позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра»про стягнення заборгованості за кредитним договором № 132/П/РП/2008-840 від 24 березня 2008 року та стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку 1 261 280,32 грн.

30 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра», яке є правонаступником ВАТ «КБ «Надра», та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_І_6 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 132/П/РП/2008-840 від 24 березня 2008 року та договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

У зв`язку з цим, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»стало новим кредитором у правовідносинах з боржниками та отримало право грошової вимоги до них, у тому числі право на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором та відповідним рішенням суду.

Заявник вказував, що за інформацією з Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчих проваджень жодного відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 10 вересня 2010 року у справі № 2-9521/10 не перебуває, а в кредитній справі, яку було передано йому первісним кредитором, виконавчі листи про стягнення з боржників заборгованості відсутні. Вищевикладене свідчить про втрату оригіналів виконавчих листів, виданих Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 2-9521/10 щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби означає, що його було втрачено. При цьому до відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не могло знати про зазначені факти, а також про пропуск строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

З наведених вище підстав заявник просив суд замінити сторону стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у справі № 2-9521/10, видатийому дублікат виконавчого листа щодо стягнення заборгованості з боржників із зазначенням нового стягувача та поновити строк для пред`явлення цього виконавчого документа до примусового виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року заяву задоволено частково.

Замінено стягувача у виконавчих листах, виданих Шевченківським районним судом м. Києва у цивільній справі № 2-9521/10 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги заявник став правонаступником стягувача (новим кредитором) та набув прав вимоги до боржників за кредитним договором, тому є підстави для заміни сторони стягувача у виконавчих листах, виданих у справі № 2-9521/10. Натомість заявником не наведено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання первісним стягувачем після завершення виконавчих проваджень, які здійснювалися органами ДВС за його заявами, до відступлення останнім на користь заявника прав вимоги до боржників, тому відсутні підстави для поновлення цього строку. Оскільки строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і обґрунтованих підстав для його поновлення не вбачається, то вимоги заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа задоволенню також не підлягають.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням в частині заміни стягувача у виконавчих листах, боржник ОСОБА_1 через представника - адвоката Іванченко А.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог заяви про заміну стягувача у виконавчих листах відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, та висновками Верховного Суду, що містяться у постанові від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17. Таким чином, якщо строк для пред'явлення виконавчих документів до виконання закінчився, зазначені обставини виключають можливість заміни стягувача правонаступником у виконавчих листах. У даному випадку стягувач матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, уникнувши в такий спосіб законодавчої вимоги щодо строку, що безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого часу.

Отже, боржник оскаржує в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції лише в частині задоволених вимог про заміну стягувача у виконавчому листі, а в іншій частині, а саме про відмову у видачі дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до неправильного вирішення справи, повно і всебічно з`ясував дійсні обставини спірних правовідносин та належним чином оцінив подані докази, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони стягувача у виконавчих листах

Свої заперечення обґрунтовує тим, що по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дій щодо отримання інформації про підстави та дату завершення виконавчого провадження та строки повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також можливого знаходження оригінала виконавчого листа в органах ДВС. Тому лише після отримання оскаржуваної ухвали ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» змогло отримати інформацію від Баранівського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) про те, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів у справі № 2-9521/10щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були завершені 25 липня 2017 року та 30 травня 2017 року відповідно шляхом ухвалення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а повторно вказані виконавчі листи на виконання не надходили. За наведених обставин, без заміни стягувача у виконавчих листах відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, оскільки рішення суду про погашення боргу на теперішній час залишається не виконаним. При цьому, на момент відступлення прав вимоги строк пред`явлення виконавчих листів до виконання не закінчився, а тому посилання боржника на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 є необґрунтованими.

Відзиви інших учасників справи (провадження) на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2010 року у справі № 2-9521/10 задоволено позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра»та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 132/П/РП/2008-840 від 24 березня 2008 року у розмірі 1 261 280,32 грн (а.с. 32, 33).

На виконання зазначеного рішення 24 листопада 2010 року представник банку - ОСОБА_3 отримала виконавчі листи № 2-9521/10 від 9 листопада 2010 року (міститься відповідна розписка на довідковому листі справи), які пред`явлено до примусового виконання у ВДВС Баранівського РУЮ Житомирської області (а.с. 35-41).

30 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_І_6 про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступив новому кредитору, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за плату набув права вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатку № 1-4 до цього договору, включаючи до боржників за кредитним договором № 132/П/РП/2008-840 від 24 березня 2008 року, а також договорами забезпечення до нього (а.с. 63-72).

Відповідно до офіційної інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 24 лютого 2021 року виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите 2 грудня 2015 року щодо боржника ОСОБА_1 завершене, як і виконавче провадження № НОМЕР_2 від 3 квітня 2013 року щодо боржника ОСОБА_2 (а.с. 74, 76).

Постановляючи ухвалу про заміну стягувача у виконавчих листах, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в цій частині, оскільки внаслідок укладення відповідного договору про відступлення прав вимоги заявник став правонаступником (новим кредитором) первісного стягувача та набув прав кредитора по відношеннюдо боржників за кредитним договором і договорами забезпечення до нього.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Так, питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково бере на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

У постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зробила висновок, що на стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. За відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21), на яку посилається представник боржник в апеляційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником вважалася можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74-75) та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20, пункт 6.18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 402-403 ЦПК України, статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Касаційного суду у складі Верховного Суду.

У справі, що переглядається, встановлено, що на виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2010 року у справі № 2-9521/10 первісному стягувачу ВАТ «КБ «Надра» були видані виконавчі листи від 9 листопада 2010 року, на підставі яких ВДВС Баранівського РУЮ Житомирської області провадились виконавчі дії у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 щодо боржника ОСОБА_1 та № НОМЕР_2 щодо боржника ОСОБА_2 , однак вказане рішення залишилося невиконаним.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається з видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, і він не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

При вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що трирічний строк для пред`явлення виконавчих листів № 2-9521/10 від 9 листопада 2010 рокудо примусового виконання сплив ще до набуття 30 липня 2020 рокузаявником у ПАТ «КБ «Надра» прав вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 132/П/РП/2008-840 від 24 березня 2008 року, і суд першої інстанції, розглядаючи заяву в частині поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчих листів, не встановив підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа у справі до виконання та видачу його дубліката.

Разом з тим, вирішуючи питання заміни стягувача у справі (виконавчих листах), районний суд не урахував, що зі спливом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відсутності підстав для його поновлення, відсутні підстави для процесуального правонаступництва, оскільки правонаступник у матеріальних правовідносинах (новий кредитор) не набув тих прав, які втратив попередній кредитор у зв`язку зі спливом строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Отже, суд помилково задовольнив заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в частині заміни сторони (стягувача) у справі за відсутності підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14, від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 і неодноразово підтриманим Верховним Судом у постановах від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від 10 серпня 2022 року у справі № 127/2-2509/09, від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12 та інших.

Зокрема, у постанові від 22 лютого 2023 року в справі № 202/8529/14-ц (провадження № 61-13252св22) за заявою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання Верховний Суд вказав, що суди помилково задовольнили заяву про заміну стягувача у справі за відсутності підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 6 грудня 2007 року).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів у справі № 2-9521/10 були завершені 25 липня 2017 року та 30 травня 2017 року шляхом винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу, тому на момент відступлення прав вимоги строк пред`явлення виконавчих листів до виконання не закінчився, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки за наведених обставин відповідно до вимог статей 12, 37 Закону України «Про виконавче провадження» вказаний процесуальний строк сплив як на момент укладання договору про відступлення прав вимоги (30 липня 2020 року), так і на час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі (24 лютого 2021 року).

Крім того, факт пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання визнаний самим заявником при зверненні до суду з відповідною заявою, суд першої інстанції не вбачав обґрунтованих підстав для поновлення цього строку і в зазначеній частині ухвала суду заявником не оскаржувалася в апеляційному порядку. Вирішення питання заміни сторони у виконавчому провадженні, виконавчий документ який повернуто без виконання, неможливе без вирішення питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчих листах, виданих Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 2-9521/10 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» внаслідок укладення між ними договору відступлення прав вимоги без позитивного вирішення питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції в частині задоволених вимог про заміну стягувача у виконавчих листах не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи,порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»у зазначеній частині.

Оскільки ухвала суду першої інстанції скасовується в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених вимог, то відповідно до статей 141, 382 ЦПК України із заявника стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені боржником у межах даної справи (судового провадження), а саме 496,20 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року в частині задоволених вимог про заміну стягувача у виконавчих листах скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 496,20 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко