ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8126/23
провадження № 2/753/4809/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2023 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Осіпенко Л.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Деркач Вероніка Валеріївна, до ТОВ ІМЕДІАГРУП про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню буз руху у зв`язку з недоліками щодо її змісту, які полягають у наступному.

Дотримання вимог щодо змісту позовної заяви є процесуальним обов`язком особи, яка звертається до суду.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви викладені у статті 175 Цивільного процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК Україна, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 (провадження №12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адрес українського сегмента мережі Інтернет.».

Отже належними відповідачами у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та/або власник веб-сайта, особи яких має встановити особа, яка звертається до суду.

Позивач обрав спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення вимоги до юридичної особи ТОВ ІМЕДІАГРУП, яка є власником інтернет-порталу. У такому випадку, ідентифікація відповідача є процесуальним обов`язком позивача, який повинен установити відповідача ТОВ ІМЕДІАГРУП, як юридичну особу та зазначити про це в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Проте позовна заява не містить інформації, яка дозволяє ідентифікувати відповідача як юридичну особу, оскільки не містить інформації про державну реєстрацію юридичної особи та її юридичну адресу.

Оскільки позовна заява не містить інформації, яка дозволяє ідентифікувати відповідача як юридичну особу, вона підлягає залишенню без руху для усунення вказаного недоліку шляхом подання виправленої позовної заяви.

Крім того, у виправленій позовній заяві позивачу необхідно обґрунтувати підстави подання позову до Дарницького районного суду м.Києва з посиланням на законодавство України та норми міжнародного приватного права щодо територіальної юрисдикції справи.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема Європейський суд у справах людини недодноразово наголошував на тому, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування суду, але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Позивачем у даній справі є громадянин України, а відповідачем - юридична особа приватного права російської федерації.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Звернувшись з вказаним позовом до Дарницького районного суду м. Києва, позивач виходив з положень ст.28 ЦПК України, яка передбачає випадки підсудності справи за вибором позивача. Проте позивач не конкретизував, на якій саме підставі він обрав підсудність справи Дарницькому районному суду м.Києва.

Суд окремо зауважує, що оскільки позивач є громадянином України, а відповідач юридичною особою іноземної держави, то правовідносини сторін обтяжені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

Відповідно до положень ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Загальні правила підсудності судам України цивільних справ з іноземним елементом визначені у ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право». Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження по справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави такої підсудності відпали або змінились, крім випадків, передбачених у ст.76 цього Закону.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд звертає увагу позивача на те, що у випадку, якщо ідентифікувати особу відповідача неможливо, позивач має право звернутись до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в порядку окремого провадження, відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України, у якій зазначено, що якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 187, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Деркач Вероніка Валеріївна, до ТОВ ІМЕДІАГРУП про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, зобов`язання вчинити дії.

Запропонувати ОСОБА_1 усунути недоліки позовної заяви в строк до десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали, подавши до суду виправлену позовну заяву та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі, якщо недоліки не будуть усунені протягом визначеного законом десятиденного строку, позовна заява буде вважатись неподаною та її буде повернуто, що не перешкоджатиме повторному зверненню до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: Л.М. Осіпенко