Справа № 756/4216/22 Головуючий 1 інстанція- Жук М.В.
Провадження № 22-ц/824/3423/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В, Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішенняОболонського районного суду м.Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення авансового платежу за попереднім договором, інфляційних втрат та 3 % річних,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 19 лютого 2022 року вона уклала з ТОВ «Пологовий дім «Лелека» попередній договір № 62П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Комфорт» (далі - попередній договір). Згідно умов попереднього договору (п.1.1.) сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 (або 32 по 34) тиждень вагітності між ними мав бути укладений основний договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Комфорт».

Вказувала, що на виконання п.1.4 попереднього договору № 62П/02/2022 вона сплатила відповідачу авансовий платіж у розмірі 73613 грн., який згідно п.1.6 попереднього договору зарахований в рахунок оплати ціни послуг. Також, вона сплатила 2870 грн. у якості авансу за розширений генетичний скрінінг на 42 спадкових захворювання обміну речовин, що мав бути виконаний після народження дитини, що підтверджується чеками на оплату. Однак, в обумовлений попереднім договором строк основний договір між ними укладено не було у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та воєнними діями, а тому задля безпеки свого життя та життя дитини вона виявила бажання відмовитися від попереднього договору. Після початку війни відповідач на своєму вебсайті розмістив інформацію щодо договорів про надання медичних послуг, де вказав адреси електронної пошти, на які слід звертатися пацієнтам. 03 квітня 2022 року вона відправила на вказану електронну адресу звернення про повернення авансового платежу, а також 04 травня 2022 року направила аналогічне звернення поштою, які залишені без задоволення. Вважає, що відповідно до положень ст.ст. 635, 1212 ЦК України відповідач має повернути сплачений нею аванс з урахування інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України.

У зв`язку з наведеним, після уточнення вимог просила стягнути з ТОВ «Пологовий дім «Лелека» на її користь сплачені авансові патежі у розмірі 76483 грн., інфляційні втрати у

- 2 -

розмірі 7010,50 грн. та три проценти річних у розмірі 729,21 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24 квітня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 76483 грн. авансових платежів, 7010,50 грн. інфляційних втрат, 729,21 грн. - три проценти річних, 992,40 грн. судового збору, 3000 грн. витрат на правничу допомогу, а всього стягнуто 88215,11 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким залишити позовну заяву без розгляду повністю, посилаючисьна його незаконність і необгрунтованість.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що позивачка не зверталася до відповідача для укладання основного договору і пологи у нього не проводила. Суд не врахував зміст пунктів 6.4 та 6.5 публічного договору про надання медичних послуг, розміщеного на вебсайті відповідача, згідно яких сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій, що підтверджено документом Торгово-промислової палати України. У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року підтвердила, що факт агресії росії віднесено до форс-мажорних обставин. Наведене унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків перед позивачкою, оскільки будівля пологового будинку на вул.Квітки Цісик 56 у м.Києві , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці, зазнала обстрілів і була пошкоджена, у зв`язку з чим пологовий будинок 06 березня 2022 року на своєму вебсайті розмістив оголошення про зупинення прийому пацієнтів. Наведені обставини на думку відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 в особі адвокатки Кравинської Ю.В. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позов, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 84222,71 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що основний договір про надання медичних послуг з ведення пологів між сторонами укладений не був, ОСОБА_1 у визначеному порядку звернулася до ТОВ «Пологовий будинок

- 3 -

«Лелека» із вимогою про повернення внесених нею авансових платежів, яка у визначений попереднім договором строк не задоволена, що у свою чергу свідчить про порушення її прав та необхідність їх захисту шляхом стягнення боргу.

Також суд керувався тим, що безпідставне збереження відповідачем сплачених позивачкою коштів є підставою для їх стягнення з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних, передбачених ст.625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За положеннями ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору (ч.1). Зобов`язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором (ч.3).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2022 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Пологовий дім «Лелека» укладено попередній договір № 62П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Комфорт» (далі - попередній договір).

Згідно п.1.1. попереднього договору сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 (або 32 по 34) тиждень вагітності укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт» (Основний договір), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів

- 4 -

медичної допомоги та стандартів і протоколів, прийнятих в медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього.

Пунктом 1.4 попереднього договору передбачено, що при його підписанні пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 73613 грн., що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за Основним договором.

Пункт 1.6 попереднього договору встановлює, шо грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за даним попереднім договором зараховуються в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним.

Відповідно до п. 1.8 попереднього договору у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладення основного договору у термін, передбачений п.1.1 цього попереднього договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за даним попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта та/або в інший незаборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу, та за відрахування вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

19 лютого 2022 року ОСОБА_1 на виконання умов попереднього договору сплатила ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» 73613 грн., що підтверджується касовим чеком № 47384 .

В цей же день 19 лютого 2022 року ОСОБА_1 оплатила вартість послуги з розширеного генетичного скріненгу на 42 спадкових захворювання обміну речовин у сумі 2870 грн., що стверджується квитанцією № 47385.

Також, судом встановлено, що в обумовлений попереднім договором строк основний договір між сторонами укладено не було у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та воєнними діями, а тому задля безпеки свого життя та життя дитини як вказує позивачка у заяві, вона виявила бажання відмовитися від попереднього договору.

03 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Пологовий дім «Лелека» із заявою в якій просила повернути їй авансові платежі у строки передбачені договором, який прийнято до розгляду відповідачем.

Окрім того, 04 травня та 03 червня 2022 року ОСОБА_1 повторно зверталася до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» із заявами про повернення авансових платежів, які отримані відповідно начальником юридичного відділу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та черговим адміністратором цього товариства, що підтверджується його особистим підписом.

Вказані заяви залишені відповідачем без задоволення.

За таких обставин, з огляду на те, що зобов`язання сторін, встановлені попереднім договором, припинені, оскільки основний договір про надання медичних послуг з ведення пологів укладений не був, а також з урахуванням вимоги позивачки про повернення авансових платежів, яке не виконане в обумовлений п.1.8 повереднього договору строк, суд першої інстанції вірно задоволив вимоги та стягнув з відповідача кошти у розмірі 73613 грн. та 2870 грн.

Також, колегія суддів погоджується із висновками суду про стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, що відповідає приписам ч.2 ст.625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому суд першої інстанцї вірно вказав, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України

- 5 -

нарахування мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом того факту, що позивачка не зверталася до відповідача для укладання основного договору і пологи у нього не проводила, а тому підстави для повернення коштів відсутні, необгрунтовані, оскільки згідно п.1.8 попереднього договору у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладення основного договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за даним попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта.

Вказані умови не ставлять повернення авансового платежу в залежність від того яка із сторін попереднього договору відмовилася від укладення основного договору, а відтак наведені вище аргументи не мають правового значення для вирішення спору. Це по-перше.

По-друге, за змістом ч.3 ст.635 ЦК України у випадку неукладення основного договору у строк обумовлений попереднім договором зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється. Відповідно фактично отримані за попереднім договором грошові кошти є авансом і підлягають поверненню особі, яка їх сплатила.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, де Велика Палата, залишаючи без змін судове рішення про стягнення сплаченого за попереднім договором авансу, зазначила, що з огляду на неукладення сторонами у передбачений попереднім договором строк договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові.

Такі ж висновки щодо необхідності стягнення авансового платежу за попереднім договором у випадку неукладення основного договору сформульовані у цілому ряді постанов Верховного Суду, зокрема: від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 755/29052/13-ц; від 27 травня 2020 року у справі № 757/76875/17-ц; від 15 липня 2020 року у справі № 205/5667/16-ц.

Авансовий платіж підлягає поверненню у будь-якому випадку незалежно від того, з ініціативи якої сторони (або вини цієї сторони) не був укладений договір.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, де Велика Палата зазначила, що виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (п.68).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував зміст пунктів 6.4 та 6.5 публічного (типового) договору про надання медичних послуг на вебсайті відповідача, за яким сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, якщо таке стало наслідком дії обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, наявність яких підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки будівля пологового будинку на вул.Квітки Цісик 56 у м.Києві , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі -Водиці зазнала обстрілів і була пошкоджена, у зв`язку з чим пологовий будинок 06 березня 2022 року на своєму

- 6 -

вебсайті розмістив оголошення про зупинення прийому пацієнтів, не спростосують висновків суду про наявність передбачених законом та договором підстав для поверенння відповідачем авансових платежів.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів керується наступним.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).

Водночас ст.617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить ч.6 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», який поширює ссвою дію на спірні правовідносини.

У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, теривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який надавав відповдіач до суду першої інстанції.

Окрім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

Проте, відповідно до приписів ст.617 ЦК України наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого попереднім договором зобов`язання щодо повернення авансових платежів, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрама сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що і було вірно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення вимог позивачки.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

- 7 -

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивачки на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (складання і направлення відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 2800 грн., що обумовлено договором про надання правової допомоги № 04/08/2022 від 04 серпня 2022 року, протоколом погодження обсягу та вартості послуг, платіжкою від 01 лютого 2023 року про сплату 2800 грн. (а.с.96-98).

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2800 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: