Справа № 128/3418/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , страхової компанії ПАТ «НАСК Оранта», ПрАТ «Концерн Хлібпром» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.07.2020 вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2020 щодо ОСОБА_2 змінено - скасовано його в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 та в цій частині призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 09.08.2018 о 15 год. 20 хв. на автодорозі сполученням Житомир -

Могилів - Подільський, 320 км+900 м в межах населеного пункту с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, водій автомобіля «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , вказаним транспортним засобом рухався в напрямку м. Вінниця, після чого останній заснув за кермом автомобіля та здійснив неконтрольований з`їзд з належної йому смуги руху на другорядну дорогу, де зіткнувся з нерухомим автомобілем «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 , згідно висновку судово - медичної експертизи №1227/1325 від 19.11.2018, отримав закриту черепно - мозкову травму з переломом кісток склепіння і основи черепа, які відносяться до тяжких ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, та отримав перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням уламків які відносяться середньогго ступеня тяжкості.

Також було технічно пошкоджено автомобіль, який належить ОСОБА_1 .

Так, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 338 від 24.09.2018, вартість відновлювально - ремонтних робіт автомобіля «Шевроле Лачеті» становить 157 74973 грн. 73 коп. Тобто, матеріальна шкода, яка завдана пошкодженням автомобіля позивача складає 157 749 грн.73 коп.

Внаслідок злочину в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , позивачу було завдано матеріальних збитків, понесених у зв`язку із придбанням ліків та проходження лікування на загальну суму 14 020 грн. 42 коп.

Внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 завдано непоправимої моральної шкоди внаслідок Тяжкої травми голови та головного мозку, внаслідок даної травми повністю порушено його спосіб життя, що супроводжується перебуванням під постійним наглядом лікарів, постійними головними болями, ці непоправимі зміни в його житті відбулися внаслідок дій ОСОБА_2 .

Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень протягом тривалого часу позивачу довелося лікуватись, що позбавило його звичайного ритму життя та можливості працювати, щоб належним чином утримувати свою сім`ю та родину. Внаслідок ДТП позивачем перенесено значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, страху за своє здоров`я та життя; порушились нормальні життєві зв`язки, змінився звичайний спосіб життя, порушився сон, постійна тривога та острах сідати за кермо автомобіля та опинитися у схожій ситуації, на дорозі його охоплює паніка. Було пережито сильний стрес.

Виходячи із тривалості і глибини моральних страждань, виходячи із принципу розумності та справедливості, позивач вважає, що йому, як потерпілому, завдано моральну шкоду, яка не може бути оцінена ним менше, ніж 100 000 грн.

Цивільна відповідальність автомобіля ПрАТ «Концерн Хлібпром», на якому працює водієм позивач, застрахована в страховій компанії ПАТ «НАСК «Оранта»», тому страхова компанія зобов`язана здійснити страхові виплати в межах зазначених лімітів.

В ході судового розгляду стороною позивача неодноразово уточнювалися позовні вимоги, зокрема, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить Стягнути з страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» 200 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду - пошкодження автомобіля з межах страхового випадку, 14 020 грн. 42 коп. витрати на придбання ліків та лікування та 5% відшкодування моральної шкоди в сумі 701 грн.02 коп.; стягнути з ПрАТ «Концерн Хлібпром» 23 255 грн. за заподіяну майнову шкоду (пошкодження автомобіля, різниця між страховим випадком) та 200 000 грн. відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 8 000 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заперечення проти позовних вимог позивача, в яких просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

Так, на момент ДТП ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки, як водій відділу транспортної логістики, перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «Концерн Хлібпром». На спірні правовідносини поширюються норми глави 82 ЦК України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним трудових обов`язків ( ч.1 ст. 1172 ЦК України).

У Постанові Верховного Суду від 25.11.2020р. у справі № 760/28302/18-ц викладено таку правову позицію: «Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо)».

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала, а ч.2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодження речі.

Заявляючи вимоги про відшкодування шкоди за пошкодження транспортного засобу, позивач посилається на висновок автотоварознавчої експертизи № 388 від 24.09.2018. Однак, з даного висновку експерта неможливо встановити, які саме пошкодження зазнав автомобіль в результаті ДТП.

Згідно даного висновку, огляд автомобіля проведено лише за участю представника позивача, за відсутності інших учасників ДТП, без їх повідомлення.

При складанні висновку не дотримано приписів п. 4.4., п. 5.2, п. 5.3, п. 7.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних, затвердженої наказом ФДМУ від 24.11.2003 № 142/5/2092.

З Висновку експерта №388 вбачається, що експерт розрахував вартість автомобіля у технічно справному стані. Водночас, з цього висновку не вбачається який розмір між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Тому, такий доказ не відповідає вимогам достовірності, передбаченим ст. 79 ЦПК України.

З наведеного, позивач не надав достатніх, достовірних доказів на підтвердження розміру майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд. зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, законодавець наділив саме суд правом визначати розмір грошового відшкодування.

Однак, оскільки поняття моральної шкоди оціночне, то і визначити розмір моральних страждань неможливо «виміряти» за аналогією з матеріальною шкодою.

У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджують дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого. Це можуть бути висновок спеціаліста психолога або висновок с)г експерта психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег), характеристика з роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога - психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курс: реабілітації. Однак, саме за підсумками психологічного дослідження можна точно встановити, які саме моральні страждання були заподіяні особі даними правопорушенням, наскільки ці моральні страждання (моральна шкода) є важкими, які можливі суми компенсації моральної шкоди будуть адекватні встановленого рівня моральних страждань.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

Законодавством не визначено ані верхньої, ані нижньої межі такої суми.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження обгрунтування заявленого розміру моральної шкоди ( як-от, висновок про визначення розміру моральної шкоди).

Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зауважує про порушений спосіб життя та перебуванням на лікуванні. Проте, у позові не зазначено в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, якими доказами підтверджується.

На підтвердження своїх позовних вимог в цій частині позивач не надав жодних належних доказів, які б відображали ступінь страждань та підтвердили наявність сильного психологічного стресу.

Беручи до уваги особливості правової природи моральної шкоди, відповідач вважає, що вимога позивача відшкодувати шкоду в такому розмірі далеко не є адекватною та однозначно завищеною, оскільки проаналізувавши предмет та підставу позову стає очевидним той факт, що позивач не надав жодного документу, який би підтверджував факт його душевних страждань.

Його міркування щодо визначення ступеня страждань грунтуються лише на суб`єктивних судженнях, що виключає можливість об`єктивної оцінки розміру відшкодування моральної шкоди.

Тому, неможливо погодитись із доводами позивача щодо стягнення моральної шкоди у зазначеному, завищеному розмірі.

Позивач обґрунтував душевні страждання необхідністю лікування в медичних закладах, психічні переживання за своє життя у своїй сукупності зумовили втрат) душевного спокою, нормальних життєвих зв`язків.

Проте, не вказав у чому конкретно відобразилась така втраті душевного спокою та нормальних життєвих зв`язків.

Отже, позов є необгрунтованим, а розмір моральної шкоди у заявлених вимогах є співмірним до ймовірних моральних страждань.

Також, в контексті розгляду питання про стягнення моральної шкоди, слід звернути увагу на обставини розгляду кримінального провадження про обвинувачення водія, якому враховуючи всі обставини обрано покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Окрім того, відсутність підстав для стягнення майнової шкоди свідчить про відсутність правових підстав й для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності. ренті витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу надай ід послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для стороні Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки надані сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності; розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій ст. 126 ГПК. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обгрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Правова позиція стосовно фактичності, неминучості, розумності, обгрунтованості витрат висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №9901/350/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі N° 9901/350/18

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевсъкий проти України». від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Статтею 137 ЦПК України передбачено витрати на професійну правничу допомогу, в тому числі передбачення заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які піддягають розподілу між сторонами.

Статтею 136 ЦПК України передбачено підстави зменшення розміру належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У даній справі, у прохальній частині позову викладено прохання стягнути судові витрати з відповідача, в тому числі, витрати з надання правової допомоги, які складають 8 000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги у цивільному провадженні №42 від 20.08.2018, у п. 1.1 якого встановлено, що Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту у цивільному провадженні, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання правової допомоги, передбаченої у п. 1.2 договору. Акт розрахунку послуг на надання правової допомоги без номера та без дати, складений Адвокатом, у якому зазначено, що загальна вартість правової допомоги складає 8000 грн.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту оплати правової допомоги, тобто докази фактичного понесення витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, у справі беруть участь 3 осіб в якості відповідачів, проте позивач просить стягнути повністю всі витрати з відповідача, що не відповідає приписам ст. 141 ЦПК України

У даному конкретному випадку, відповідач вважає за необхідне зосередити увагу на таких ознаках, як необхідність та неминучість, фінансовий стан сторін, дії кожної із сторін щодо виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має фінансові труднощі, про що свідчить зміст поданої заяви про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.09.2020 з відповідними додатками.

Судові витрати з надання правової допомоги мають ґрунтуватись на розумності та співмірності, слід виходити з конкретних обставин справи, а також фінансового стану сторін.

Тому, у разі задоволення позову, при розгляді питання про стягнення судових витрат з відповідача, слід враховувати матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 .

На підставі ст. 136 ЦПК України, відповідач просить суд, у разі задоволення позову повністю чи частково, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зменшити витрати позивача на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягатимуть стягненню з ОСОБА_2 та які підлягають розподілу між сторонами.

На вказану позовну заяву відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта»» надано відзив, в якому сторона відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх безпідставними, заперечує щодо їх задоволення, оскільки позивач не звертався до страхової компанії з повідомлення про ДТП одразу ж після її настання, як і не звертався протягом року після ДТП з даним повідомленням і з заявою про виплату страхового відшкодування; страхова компанія не являється безпосереднім учасником ДТП, з її сторони не було бездіяльних дій або прийнято жодного неправомірного рішення по відношенню прав позивача, останній має право звернутись з вимогами про відшкодування моральної шкоди безпосередньо до винуватця ДТП.

Стороною відповідача ПрАТ «Концерн Хлібпром» надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач позов не визнає, заперечує щодо його задоволення, оскільки страхова компанія зобов`язана відшкодувати позивачеві страхову виплату в межах суми ліміту - 100000 грн. його відповідальності; позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження розміру майнової шкоди, автотоварознавча експертиза була проведена з грубим порушенням процедури, що передбачена положенням Методики товарознавчої експертизи; надані позивачем копії чеків мають суттєві недоліки, деякі непридатні для читання, не містять назви конкретних ліків, деякі не стосуються та не призначені для лікування травм. Заподіяну майнову шкоду має відшкодувати виключно старховик.

В судове засідання 20.03.2023 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шибінський О.В. не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність та у відсутність позивача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити в повному обсязі.

В судове засідання 20.03.2023 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кучерява І.П. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути в її відсутність, заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача, при ухваленні рішення просить врахувати заперечення, надані до матеріалів справи.

В судове засідання 20.03.2023 представники відповідачів ПАТ «НАСК «Оранта»» та ПрАТ «Концерн Хлібпром» не з`явилися по невідомими суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Такого висновку суду дійшов з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено по справі, згідно вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2020, 09.08.2018 приблизно о 15 годині 20 хвилин на автодорозі сполученням Житомир-Могилів Подільський, 320 км + 900 метрів в межах населеного пункту с. Некрасово, Вінницького району, Вінницької області водій автомобіля марки «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 , керуючи вказаним технічно справним транспортним засобом, рухався в напрямку м. Вінниця по належній йому смузі для руху та перебував за кермом автомобіля в стані стомленості. В результаті цього водій ОСОБА_2 заснув за кермом автомобіля, а вказаний транспортний засіб на перехресті доріг здійснив неконтрольований з`їзд з належної йому смуги для руху на другорядну дорогу с. Некрасове, Вінницького району, Вінницької області де зіткнувся із нерухомим автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який в цей час зупинився для надання переваги в русі автомобілям, які рухалися по головній дорозі.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1227/1325 від 19.11.2018 внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_1 отримав наступні тілесні ушкодження - сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма - лінійний перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа справа, перелом дуги виличної кістки справа без зміщення уламків, струс головного мозку, забійно-рвана рана ділянки правої брови, перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків.

Характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 свідчить про травматичні дії в ділянки голови справа та грудної клітки справа твердого тупого предмету (предметів), індивідуальні особливості якого не відобразилися в морфологічних властивостях тілесних ушкоджень, давність утворення відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_1 належать: - закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння і основи черепа - до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння; - перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків - до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами, але за своїм характером спричинило тривалий (понад 21 день ) розлад здоров`я.

Згідно висновку авто-технічної експертизи № 792а від 22.11.2018 в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ГАЗ 3302» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. 2.9(6) Правил дорожнього руху України.

В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином водій ОСОБА_2 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України, де зазначено: - п. 2.9 (б) - «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України з технічної точки зору привело до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказаним вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки. Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_2 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Страхової компанії Публічного акціонерного товариства «НАСК Оранта», Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» про стягнення шкоди заподіяної здоров`ю, майнової шкоди та стягненні майнової шкоди та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Страхової компанії Публічного акціонерного товариства «НАСК Оранта» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 100 000 грн. та 75 000 грн. моральної шкоди. В решті стягнення коштів відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 71 770,15 грн. та моральну шкоду в сумі 75 000 грн. В решті стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на користь ОСОБА_1 витрати на послуги адвоката на суму 8000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.07.2020 вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки.

Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону №1961-IV (стст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч.ч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, або особи власника транспортного засобу юридичної особи, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Окрім того, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Відповідно до висновку експерта № 338 від 24.09.2018, проведеної за постановою слідчого матеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля «Chevrolet Lacetti» складає 157 749,73 грн. Проте, в п. 5 цього висновку встановлено, що: « У даному випадку підтверджується, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість КТЗ. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно не доцільним (підстава п. 8.2 методики (5)). Проте, судом не надано правової оцінки даним доказам та не досліджено їх.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було подано відзив в якому оскаржувався даний Висновок експерта №338 від 24.09.2018р., який цивільний відповідач вважає неналежним доказом, оскільки не визначення вартості металобрухту, не дає можливості встановити суму відшкодування, яка підлягає сплаті позивачу.

Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Відповідно до вимог ст.ст.128-129 КПК України та ст.1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до вимог закону.

Моральну шкоду позивачем визначено в сумі 100 000 грн., яку просив стягнути безпосередньо з ПрАТ «Концерн Хлібпром».

В порядку стягнення моральної шкоди позивач також просить стягнути моральну шкоду в сумі 200 000 грн. з ПАТ « НАСК «Оранта». Всього спільний розмір моральної шкоди складає 300 000 грн.

Як підстави для стягнення моральної шкоди позивач вказує: необхідність тривалого лікування, перенесення фізичного болю, завданого травмуванням в ДТП, порушення нормальних життєвих зв`язків, перенесення емоційного стресу.

Відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, розмір моральної шкоди, який підлягав би задоволенню до виплати на користь позивача повинен становити 5 відсотків від передбачених Законом витрат на лікування, що ні в якому разі не відповідає стягнутій судом сумі 75000 грн.

На момент настання ДТП цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 3302» - ПрАТ «Концерн Хлібпром» була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта»» (а.с. 4).

Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Згідно з вимогами частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За приписами частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Узвичаєна практика застосування значеного положення цивільного законодавства виходить з того, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Положення частини 1 статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В ході судового розгляду стверджується та визнається сторонами, що ОСОБА_2 на момент ДТП працював у ПрАТ «Концерн Хлібпром». ДТП мало місце з участю ПрАТ «Концерн Хлібпром» та яким керував ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків, а саме за вказівкою, з відома та дозволу керівника здійснював транспортування вказаного транспортного засобу, а отже тягар відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, згідно з положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України покладається на ПрАТ «Концерн Хлібпром».

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

За приписами ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17, від 21.08.2020 у справі № 905/1391/19.

Розмір відшкодування такої шкоди, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи із аналізу вище зазначених норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автобусом, який на відповідній правовій підставі належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з ПАТ «НАСК «Оранта» слід стягнути на користь позивача 200 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду - пошкодження автомобіля з межах страхового випадку, 14 020 грн. 42 коп. витрати на придбання ліків та лікування та 5% відшкодування моральної шкоди в сумі 701 грн.02 коп.; стягнути з ПрАТ «Концерн Хлібпром» 23 255 грн. за заподіяну майнову шкоду (пошкодження автомобіля, різниця між страховим випадком) та 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: акт №57 від 26.02.2020 до Угоди про надання правової допомоги №42 від 20.08.2020, рахунок - фактуру №42, акт розрахунку послуг на надання правової допомоги, у якому зазначено, що загальна вартість правової допомоги складає 8000 грн. (а.с. 34 - 36).

Керуючись ст. ст. 16, 22, 979, 988, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 102, 106, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити частково.

Стягнути з СК ПАТ «НАСК «Оранта»» /02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д/ на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду - пошкодження автомобіля з межах страхового випадку, 14 020 грн. 42 коп. витрати на придбання ліків та лікування та 5% відшкодування моральної шкоди в сумі 701 грн.02 коп., а всього:214721 грн. 44 коп.

Стягнути з ПрАТ «Концерн Хлібпром» /79007, вул. Хлібна, 2 м. Львів/ на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , 23 255 грн. за заподіяну майнову шкоду (пошкодження автомобіля, різниця між страховим випадком) та 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а всього: 123255 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3380 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.І. Бондаренко