Провадження № 2/742/56/23
Єдиний унікальний № 742/1191/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 1/2 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель за вказаною вище адресою на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.05.2006 року. Відповідно до записів домової книги за вказаною адресою, крім позивача також зареєстрована колишня дружина позивача ОСОБА_2 , яка не проживає в даному житловому приміщенні, оскільки після розірвання шлюбу з позивачем, добровільно визначила місце свого постійного проживання за іншою адресою. Оскільки на сьогоднішній день факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує його право на вільне користування майном, а у позасудовому порядку зняти її з реєстрації немає можливості, що обмежує позивача у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.05.2006 року посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-2376 та витягу з Державного реєстру правочинів №2438629 від 29.05.2006 року (а.с.17-18), ОСОБА_1 належить частина житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12-14).

Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.21-23), в даній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 з 30.10.2013 року(а.с.21-23).

З копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.12.2020 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний(а.с.15).

Як вбачається з акту обстеження житлових умов про фактичне проживання, не проживання без реєстрації від 01.06.2022 року №024/1-09, комісією в складі голови комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Тищенко В.М. з виходом на місце в присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проведено обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 і було встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована, але, зі слів сусідів, фактично не проживає за даною адресою протягом одного року(а.с.20)

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і

власником житла або законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою.

У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , але вже близько одного року фактично там не проживає в даній квартирі, після розірвання шлюбу добровільно визначивши своє постійне місце проживання за іншою адресою, чим створює перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим Циганко