Єдиний унікальний номер 725/1889/21
Номер провадження 2/725/340/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: - Галичанського О.І.,

при секретарі: - Симик І.М.,

за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ) до АТ КБ «Приватбанк» ( , 01001, м. Київ, вул. Грушевського , 1) про припинення зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» посилаючись на те , що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № CVRSGK000000010 від 15.02.2008р ., відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 48720 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, вказані у п. 8.1. Кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між позивачем та банком також укладено Договір іпотеки № договір № CVRSGK000000010 від 15.02.2008р .

Відповідно до п. 33.3 Договору іпотеки- предметом іпотеки за цим Договором є квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Стверджує, що відповідно до п .27 іпотечного договору передбачено , що іпотечне застереження, відповідно до якого звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі - продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

28.01.2014 року у зв`язку із наявною у позивача заборгованістю АТ КБ «Приватбанк» здійснив продаж предмету іпотеки- квартири АДРЕСА_3 .

Вказує, що внаслідок продажу предмета іпотеки на підставі іпотечного застереження, шо є способом позасудового врегулювання спору, зобов`язання позичальника за кредитним договором є припиненими, оскільки продаж предмета іпотеки відбувся на підставі іпотечного застереження, що є способом позасудового врегулювання спору.

Посилається на те , що юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Наведені обставини, на його думку , підтверджують, що позивач виконав усі свої зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі, а належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку.

Враховуючи викладені вище обставини , просить суд , припинити зобов`язання за кредитним договором № CVRSGK000000010 від 15.02.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник - АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 та припинити зобов`язання за іпотечним договором № CVRSGK000000010 від 15.02.2008р, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник-АТ КБ «Приватбанк» )та ОСОБА_1 .

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , відповідно до якого , банк заперечує проти задоволення вимог позивача та посилається на те , що 26.03.2010 р. Шевченківський районний суд м. Чернівці ухвалив рішення за позовом банку до ОСОБА_1 та звернув стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.02.2008р. на предмет іпотеки -квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , належну на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності і наданням банку повноважень, необхідних для здійснення продажу.

28.01.2014 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: : АДРЕСА_2 , яка була предметом іпотеки. Як слідує з п. 1 вказаного договору купівлі-продажу продаж вчинено на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2010р. та ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 02.06.2010 року справа №22ц-924. Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи поданий позов вказує, що предмет іпотеки продано на підставі іпотечного застереження, яке міститься в п. 27 іпотечного договору, що є способом позасудового врегулювання спору і вважає, що таким чином його зобов`язання за кредитним договором припинилися. Посилаючись на ст. 17 закону України "Про іпотеку» вважає, що оскільки основне зобов"язання припинене (кредитний договір), то і припине іпотечне зобов"язання.

З даним твердженням банк не згідний оскільки : іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку, дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 4 договору купівлі - продажу квартири від 28.01.2014 р., укладеному між банком та ОСОБА_2 , продаж квартири вчинено за ціну 233925,00 грн. і вказану суму перераховано на рахунок АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до підписання даного договору.

Наявна заборгованість до укладення договору купівлі-продажу відповідно до розрахунку станом на 20.01.2014 року складалася із наступних складових: простроченого тіла кредиту 16482,84 доларів США, непростроченого тіла кредиту - 26651,21 доларів США, прострочені відсотки 26103,04 доларів США, пеня - 57616,98 доларів США, комісія 810,30 доларів США.

Додає, що відповідно до розрахунків заборгованості від 20 та 27 січня 2014 року, тобто до укладення між банком та ОСОБА_2 договору купівлі -продажу квартири від 28.01.2014 р., відбулося погашення заборгованості за рахунок коштів отриманих від продажу квартири, яка була предметом іпотеки. Погашено простроченого кредиту 16482,84 доларів США, непростроченого кредиту - 9520,36 доларів США, пені - 149,39 доларів США, комісії - 731,57 доларів США.

Стверджує, що після проведення вказаних погашень залишилися невиконаними певні зобов"язання за кредитним договором, оскільки суми вирученої від продажу предмету іпотеки виявилося недостатньою для закриття всієї наявної на той час заборгованості- борг по несплаченому до кінця тілу кредиту, яке не вийшло в той час ще на прострочку в розмірі 17130,85 доларів США. Крім того, невиконане зобов`язання із погашення відсотків, пені та комісії, борг по якій закрито частково.

Будь-якого доказу, який би підтверджував факт виконання основного зобов"язання за кредитним договором від 15.02.2008р. позивачем суду не надано.

Враховуючи всі вищевикладені обставини , просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив , що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання перед банком у добровільному порядку , оскільки продаж предмету іпотеки було вчинено як іпотечне застереження, відповідно до якого звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі - продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, вказавши, що відповідно до п. 1. договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2014 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 продаж згаданої квартири вчинено на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2010р. та ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 02.06.2010 року справа №22ц-924. Посилання позивача на положення ч.4. ст. 36 Закону України "Про іпотеку", що після завершення позасудового врегулювання буд-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними не мають під собою правових підстав, оскільки звернення стягнення та подальша реалізація (продаж) предмету іпотеки відбулася на підставі судового способу - рішення суду. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи , а саме кредитного договору , укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 за № CVRSGK000000010 від 15.02.2008р ., банк надав позичальнику кредит у розмірі 48720 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, вказані у п. 8.1. Кредитного договору. ( а.с. 6-11).

В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між позивачем та банком також укладено Договір іпотеки № CVRSGK000000010 від 15.02.2008р . (а.с. 12-17). Предметом іпотеки за цим Договором є квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ПК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2010 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ « Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення в рахунок заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги банку задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14.02.2008 року в розмірі 44000 доларів СЩА, що у перерахунку по курсу Національної банку України, станом на 26.06.2009р. становить 35 6132,65 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки на квартиру АДРЕСА_3 , належну на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанком», укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстр прав власності і наданням банку повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У процесі судового розгляду даної цивільної справи , інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Ленюк П.М. , який був присутній у судовому засіданні. Отже , про наявність такого судового рішення йому було відомо.

Відповідно до договору купівлі- продажу від 28.01..2014 року , ПАТ КБ « Приватбанк» на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2010 року та ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 02.06.2010 року , справа № 22ц-924, від імені ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони , уклали цей договір, відповідно до якого , Приватбанк» на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2010 року та ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 02.06.2010 року , справа № 22ц-924 передє у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру за АДРЕСА_3 .

Вартість квартири , згідно зі Звітом про експертну оцінку майна , складає 218566,00 гривень. Продаж квартир вчинено за 233925,00 гривень , дану суму перераховано на розрахунковий рахунок Пат КБ « Приватбанк» . ( а.с. 24-26).

Відповідно до постанови Великої Палата Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 761/36873/18, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки або застави шляхом визнання за кредитором права власності на нього кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого виду забезпечення. Недійсними в розумінні частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» є наступні вимоги кредитора до боржника, які залишилися невиконаними та виходять за межі інших видів забезпечення основного зобов`язання цим боржником.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 вересня 2019 року у справі № 910/9508/17 та від 14 листопада 2018 року у справі № 910/2535/18.

Так, у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 Велика Палата Верховного Суду висловила позицію щодо застосування частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» у кредитних правовідносинах за наявності декількох видів або предметів забезпечення, зокрема «у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог».

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Частина четверта статті 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц (провадження № 61-22462св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19 (провадження № 61-12137св19), про те, що в разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями цього Закону всі наступні вимоги є недійсними.

При цьому Велика Палата Верховного Суду наголошує, що частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.

Одним зі способів припинення зобов`язання є його виконання (частина перша статті 599 ЦК України). За загальним правилом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється саме у зв`язку з належним його виконанням.

Під належним виконанням зобов`язань слід розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання.

Разом з тим у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 761/17280/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум. Оскільки вартості набутого в позасудовому порядку у власність позивачем предмета іпотеки не вистачило на погашення всієї заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням основного зобов`язання, кредитор у силу норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, якої не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Тому, до даних правовідносин не може бути застосована норма ст. 599 ЦК України, оскільки виконання договору на момент розгляду справи у суді не проведено належним чином.

Крім того , суд звертає увагу , що суми вирученої від продажу предмету іпотеки виявилося недостатньою для закриття всієї наявної на той час заборгованості позивача перед банком.

Позивачем не доведено факт повного виконання кредитного договору.

Посилання позивача на те , що продаж предмета іпотеки відбувся на підставі іпотечного застереження, що є способом позасудового врегулювання спору, не знайшли свого підтвердження, оскільки продаж іпотечного майна відбувся на підставі судового рішення .

Будь-якого доказу, який би підтверджував факт виконання основного зобов"язання за кредитним договором від 15.02.2008р. позивачем суду не надано.

Враховуючи на відсутність підстав вважати припиненими зобов`язання за кредитним договором, не можуть бути задоволені і похідні вимоги позивача щодо припинення договору іпотеки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 598 - 601, 604-609, 625, 1048, 1050, 1212 ЦК України, ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 245, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апецяційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський