Справа № 451/504/22 Головуючий у 1 інстанції: Патинок О.П.
Провадження № 22-ц/811/2952/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м.Львів

Справа № 451/504/22

Провадження № 22ц/811/2952/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радехівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Радехові 3 жовтня 2022 року у складі судді Патинок О.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення факту членства у колгоспі та визнання права на земельну частку (пай), -

встановив:

8 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 14 січня 1992 був прийнятий на роботу в будівельну бригаду колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче» Радехівського району Львівської області. 31 грудня 1997 року він звільнений з роботи у КСП «Стремільче» за власним бажанням. Відповідно до листа Відділу № 6 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12 січня 2022 року № 481/427-22-0.96 сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався; середній розмір земельної частки (паю) по с. Стремільче становить 2,42 умовних кадастрових гектарів; розпаювання земель КСП «Стремільче» було здійснене проектом роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче» та затверджений розпорядженням голови Радехівської РДА № 107 від 14 березня 1997 року. З листа старости Лопатинської селищної ради від 28 січня 2022 року № 11 вбачається, що невитребуваних паїв на території земель колишнього КСП «Стремільче» немає, розпаювання земель вказаного господарства відбулося у 1996 році; на території с. Стремільче є в наявності 7,8284 га земель резервного фонду із цільовим призначенням «Для випасання худоби» згідно із «Проектом роздержавлення і приватизації земель». Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 20 квітня 2022 року № ПІ-6/1-51/0/63-22 середня земельна частка (пай) по КСП «Стремільче» Стремільченської сільської ради згідно з проектом роздержавлення і приватизації земель становить 2,58 га, в тому числі 2,23 га ріллі; вартість одиниці площі ріллі по області становить 21 492 грн. за 1 га. Таким чином, він (позивач) із 14 січня 1992 року по 31 грудня 1997 року працював у КСП «Стремільче» та був членом цього підприємства. З членів сільськогосподарського підприємства він не виходив, рішення про його виключення відсутнє. На час видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) та проведення розпаювання земель цього сільськогосподарського підприємства його помилково не включили до списків осіб, які мають право на отримання земельних часток (паїв), у зв`язку з чим він звертається до суду за захистом свого права на отримання земельної частки (паю) з подальшим її виділенням в натурі. Просить суд встановити факт, що він - ОСОБА_1 був прийнятий у члени КСП «Стремільче» у січні 1992 року та визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2,58 га в умовних кадастрових гектарах на території Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 3 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі вказує, що не погоджується із рішенням, вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи не подали. ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що підтримує апеляційну скаргу, яку просить задовольнити. Колегія суддів прийшла до висновку про доцільність розгляду справи у відсутності учасників, що відповідає вимогам ч.2 ст.372 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що з 14 січня 1992 року по 31 грудня 1997 року позивач працював у будівельній бригаді КСП «Стремільче». Він звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 не видавався; середній розмір земельної частки (паю) у с. Стремільче становить 2,42 в умовних кадастрових гектарах; розпаювання земель КСП «Стремільче» здійснене проектом роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче», який затверджений розпорядженням голови Радехівської РДА № 107 від 14 березня 1997 року, що вбачається з листа Відділу № 6 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12 січня 2022 року № 481/427-22-0.96.

З листа старости Лопатинської селищної ради від 28 січня 2022 року № 11 вбачається, що на території земель колишнього КСП «Стремільче» немає невитребуваних паїв, розпаювання земель вказаного господарства відбулося у 1996 року; на території с. Стремільче в наявності 7,8284 га земель резервного фонду із цільовим призначенням «Для випасання худоби» згідно із «Проектом роздержавлення і приватизації земель».

Середня земельна частка (пай) по КСП «Стремільче» Стремільченської сільської ради, згідно з проектом роздержавлення і приватизації земель становить 2,58 га, в тому числі 2,23 га ріллі; вартість одиниці площі ріллі по області становить 21 492 грн. за 1 га (лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 20 квітня 2022 року №ПІ-6/1-51/0/63-22).

Державний акт на право користування землею Серії Б №040487видано колгоспу «Прогрес» с. Сморжів Радехівського району Львівської області. За землекористувачем закріплено в безстрокове безоплатне користування для сільськогосподарського використання 4922,2 га землі, до складу земель якого входять землі Стремільченської сільської ради.

Відповідно до розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області від 28 грудня 1998 року №718 «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с.Стремільче» затверджено проект передачі земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с.Стремільче на площі 799, 3521 га, з них ріллі - 674,6756 га, враховуючи якісну оцінку земель. Вирішено передати у приватну власність громадянам с. Стремільче земельні частки (паї) згідно з додатком №1 та видати їм державні акти на право приватної власності на землю. Районному відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни в земельно-облікові документи.

Згідно із розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області від 14 березня 1997 року № 107 затверджено середню земельну частку по Стремільченській сільській Раді народних депутатів у розмірі 2,58 га сільськогосподарських угідь, з них- 2,23 ріллі.

Відповідно до завдання на розробку проекту організації території земель сільської ради та видачу державних актів на право приватної власності на земельну частку (пай) в с. Стремільче Стремільченської сільської ради Радехівського району Львівської області загальна площа земель, переданих у пайовий фонд для передачі у приватну власність громадянам - 809,8 га; кількість власників сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) - 381 особа, розмір земельної частки (паю) 2,42 га.

Факт неотримання позивачем земельної частки (паю) підтверджується повідомленням начальника Відділу №6 ГУ Держеокадастру у Львівській області.

З трудової книжки позивача вбачається, що він був членом в КСП «Стремільче».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Право на земельну частку (пай) згідно п. 2 цього Порядку мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно із ст. 5 ЗК України 1990 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами 6 і 7 статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України у зазначеній редакції право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно із ч. 2 ст. 23 цього ЗК України державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акту додається список цих громадян.

Право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акту на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акту та включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 у «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до такого списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, така відповідно до п.7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акту на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Судом встановлено, що відсунтій державний акт на право колективної власності КСП «Стремільче», натомість наявний державний акт на право користування землею колгоспу «Прогрес» від 1977 року, до складу земель якого згідно плану землекористування входять землі Стремільченської сільської ради.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розпаювання земель КСП «Стремільче» здійснене Проектом роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче», затвердженим розпорядженням голови Радехівської РДА №107 від 14 березня 1997 року, станом на час коли ОСОБА_1 працював в КСП, тому він мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого з невідомих причин.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Судом вірно застосовано положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

Згідно із ст. 71 цього Кодексу (чинного на час виникнення спірних правовідносин), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно із ст. ст. 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від наявності заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач посилається на те, що про порушення свого права та не включення його до списку осіб, як мають право на земельну частку (пай) він дізнався у 1997 році.

Право на звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 виникло з 14 березня 1997 року, коли відбулося роздержавлення і приватизація земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче».

Позивач у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами.

ОСОБА_1 не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які відповідають матеріалам справи та встановленим обставинам і не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 3 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2023 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк