ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5523/21
провадження № 2/753/1943/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КОЛЕСНИКА О.М.

при секретарі ДЯДЕЙКО К.О.

за участю сторін не з`явилися;

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 2019 року між позивачем та ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» укладено договір добровільного страхування майна №10-0197-19-00441, за яким застраховано майно, яке знаходиться на території комплексу АЗС №03/14 по АДРЕСА_1 .

17 грудня 2019 року водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві, вул. Сортувальна, 24 (АЗС «СОКАР»), здійснив наїзд на електронну стрілку в`їзду на АЗС, чим завдано АЗС матеріальних збитків.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Власник пошкодженого майна звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та в подальшому ПрАТ «СК «УСГ» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 22 607 грн. на його рахунок.

Як зазначає позивач, на дату скоєння ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові та стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 22 607 грн. та судові витрати.

Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Представник відповідача у встановлений в ухвалі строк надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а розмір завданих позивачу збитків не перевищує ліміту відповідальності за дійсним полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Крім того, просив суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, однак представник позивача надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні більше року, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом 21 жовтня 2019 року між позивачем та ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» укладено договір добровільного страхування майна №10-0197-19-00441, за яким застраховано майно, яке знаходиться на території комплексу АЗС №03/14 по вул. Сортувальній, 24 в м. Києві.

17 грудня 2019 року водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві, вул. Сортувальна, 24 (АЗС «СОКАР»), здійснив наїзд на електронну стрілку в`їзду на АЗС, чим завдано АЗС матеріальних збитків.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власник пошкодженого майна звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

На підставі Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна -Світлодіодний динамічний вказівник напрямку руху від 22 січня 2020 року, бухгалтерської довідки №502 від 25.09.2020 року, страхового акту №МН-254 від 08.10.2020 року, позивач на виконання умов договору виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 22 6079 грн., що підтверджується платіжним дорученням №24767 від 08.10.2020 року.

У статті 979 ЦК України вказано, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. А згідно з ч. 1 ст. 1191 цього Кодексу особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як зазначає позивач, на дату скоєння ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи 03 липня 2019 року було змінено власника транспортного засобу «Форд», д.н.з НОМЕР_2 , та новим власником зазначеного автомобіля став ОСОБА_2 , а реєстраційний номер було змінено з « НОМЕР_2 » на « НОМЕР_1 ».

До моменту зміни власника транспортного засобу «Форд», д.н.з НОМЕР_2 , зазначений автомобіль було застраховано в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту за полісом серії №АО/331171 від 22.02.2019 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, становить 100 000 грн.

Відповідно до положень ст. 20-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. У разі смерті страхувальника - фізичної особи його права та обов`язки за договором страхування переходять до осіб, які одержали забезпечений транспортний засіб у спадщину. Якщо страхувальник - юридична особа припиняється і встановлюються його правонаступники, права і обов`язки страхувальника за договором страхування переходять до правонаступника.

Тобто, страховим законодавством прямо передбачена можливість нового власника застрахованого транспортного засобу, не переукладати договір обов`язкового страхування до закінчення строку дії договору страхування, який було укладено попереднім власником транспортного засобу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», а розмір завданих позивачу збитків не перевищує ліміту відповідальності за дійсним полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії №АО/331171.

За таких обставин, враховуючи наявність у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», обов`язку відшкодувати позивачу збитки, які були завдані відповідачем у зв`язку із ДТП, а позивач такої вимоги не заявив, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що представник відповідача при подачі відзиву дотримався вимог процесуального законодавства щодо подання до суду разом з відзивом заяви про стягнення судових витрат.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Представник відповідача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат по договору про надання правової допомоги становить 7 000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судові витрати підлягають відшкодуванню з позивача у розмірі 1 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 22, 23, 979, 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стст. 12, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КОЛЕСНИК О.М.