Справа № 462/9464/21 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/3274/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 травня 2018 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «Перша лізингова компанія» укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-18-00260, згідно з умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 .

Вказує, що 27 січня 2020 року о 15 год. 20 хв. на перехресті вул. Грекова - Єрошенка у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «OPEL», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та марки «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 850 грн. Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «OPEL», д.н. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4724253, яким передбачався ліміт за шкоду майну в розмірі 130 000,00 грн. Стверджує, що на виконання умов договору страхування від 30 травня 2018 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Перша лізингова компанія» в розмірі 47 962,50 грн.

Зазначає, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі статей 20 та 27 Закону України «Про страхування» про виплату страхового відшкодування на суму 47 962,50 грн., проте страхова компанія відповідача здійснила виплату у розмірі 37 791,72 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого, однак така сума не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту №28-0199-18-00260. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 170,78 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група 10 170 гривень 78 коп. майнової шкоди та 2 270 гривень 00 коп. судового збору. Всього стягнуто на суму 12 440 гривень 78 коп..

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що оскаржуване рішення грунтується на припущеннях про те, що потерпілий звернувся до страховика, але одержаного страхового відшкодування недостатньо, оскільки такі висновки суду не обгрунтовані жодними доказами. Зазначає, що відповідальність відповідача перед третіми особами у випадку дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №024/323/020489, який укладено між ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК» 06.12.2019 року, згідно якого страхова сума становить 100 000 грн. та за цим договором підлягає відшкодуванню прямий (реальний) збиток потерпілої третьої особи, що перевищує суми збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку, над обсягом зобов`язань страховика щодо виплати страхового відшкодування згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ. Стверджує, що рішення суду прийняте з порушенням вимог ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України. Вважає, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Вказує, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування, належним відповідачем буде страховик. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року призначено на 16 год. 30 хв. 12 червня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 20 червня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 12 червня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 20 червня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відтак у ПрАТ «СК «Українська страхова група» виникло право на стягнення з ОСОБА_1 суми різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, 30 травня 2018 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група», як страховиком, та ТОВ «Перша лізингова компанія», як страхувальником, укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-18-00260.

Відповідно до умов договору страхування, Генеральний Договір складається з Тарифів та умов страхування до цього Генерального Договору (Додаток № 1 до цього Генерального Договору), Бордеро застрахованих ТЗ за відповідний період, Заяви на страхування (Додаток № 3 до цього Генерального Договору), Порядок взаємодії Сторін при настанні страхових випадків (Додаток № 4 до цього Генерального Договору), Програми страхування (Додаток № 5 до цього Генерального Договору), Договір про передачу майнових прав на ТЗ та переуступку права вимоги на застрахований ТЗ (Додаток № 6 до цього Генерального Договору), Акту огляду транспортного засобу (умова не поширюється на ТЗ, який не експлуатувався раніше та не має пошкоджень, які є його невід`ємними частинами). Заява на страхування та Акт огляду складаються в одному примірнику та залишаються у Страховика, а за бажанням Страхувальника йому можуть бути надані копії цих документів.

Згідно Бордеро № 97-2019 застрахованих транспортних засобів в період з 24.05.2019 року по 24.05.2019 року, до числа забезпечених автомобілів включено автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований на підставі договору ALD-2019-5.

27 січня 2020 року о 15 год. 20 хв. на перехресті вул. Грекова - вул. Єрошенка у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «OPEL», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та марки «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 850 грн.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що на момент ДТП автомобіль «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, належав на праві власності ТОВ «Перша лізингова компанія» /а.с.27,28/.

Зі страхових актів № ALD-1388 від 04 травня 2020 року та № ALD-1388/1 від 14 травня 2020 року вбачається, що зазначене ДТП було визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. В акті № ALD-1388 розмір страхового відшкодування визначений на суму 45787,50 грн., а в акті № ALD-1388/1 розмір страхового відшкодування визначений на суму 2175,00 грн., тобто, загальний розмір вказаного відшкодування становив 47962,50 грн.

Згідно рахунку-акту виконаних робіт № ВА-00077282 від 22 квітня 2020 року та рахунку-акту виконаних робіт № ВА-00076000 від 31 березня 2020 року, складеного ТОВ «Велет Авто» на замовлення ТОВ «Перша лізингова компанія», загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , складає 47 962,50 грн. (без ПДВ).

Вказана вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , учасниками справи не оспорюється.

На виконання умов Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-18-00260, ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі страхових актів № ALD-1388 від 04 травня 2020 року та № ALD-1388/1 від 14 травня 2020 року перерахувало для відновлення пошкодженого автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 45 787,50 грн., що підтверджується платіжним дорученнями № 12039 від 05 травня 2020 року та в розмірі 2 175,00 грн. - платіжне доручення № 12703 від 15 травня 2020 року.

Матеріалами справи встановлено, що 27 травня 2020 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі ст.ст. 993,1191 ЦК України, ст.ст. 20, 27 Закону України «Про страхування» про виплату страхового відшкодування на суму 47 962,50 грн.

У відповідь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату ПрАТ «СК «Українська страхова група» у розмірі 37 791,72 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно з полісом № АО/4724253, що підтверджується платіжним дорученням № 13320 від 26 серпня 2020 року.

Зменшення суми виплати аргументовано тим, що з історії страхової справи автомобіля «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , вбачається що вказаний транспортний засіб до ДТП, що мала місце 27 січня 2020 року, вже два рази був у ДТП і його складові відновлювали ремонтом. Виходячи з цього, відповідно до підпункту «б» пункту 7.39 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (надалі за текстом - Методика) при визначені вартості матеріального збитку потрібно враховувати коефіцієнт фізичного зносу.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» розрахований коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,3954% , а відтак сума страхового відшкодування, яку виплатила ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з умовами полісу № АО/4724253, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 37 791,72 грн.

З огляду на наведене, заявлений позивачем розрахунок залишкової суми боргу має наступний вигляд: 47 962,50 грн. (виплата страховика відповідно до договору добровільного страхування) - 37 791,72 грн. (виплата страховика за договором обов`язкового страхування ТЗ, з урахуванням зносу) = 10170,78 грн. (різниця)).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами частини 4 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, аналогічне положення закріплено у ст. 27 ЗУ «Про страхування».

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13.

З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого ТОВ «Перша лізингова компанія" страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Разом з тим, відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, як ЦК України, Законом України «Про страхування», так і Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України й нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зі змісту пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко вбачається, що в разі якщо норми даного Закону передбачають протилежне, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно положень ст. ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст.ст. 6, 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, зазначеної в страховому полісі, є настання страхового випадку - вчинення ДТП.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Положеннями статті 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц прийшла до висновків, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Матеріалами справи встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «OPEL», д.н. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № АО/4724253, відповідно якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить у розмірі 130 000 грн., розмір франшизи - 0 грн.

За повідомленням позивача, страховиком відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснено виплату у розмірі 37 791,72 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно з полісом № АО/4724253, що підтверджується платіжним дорученням № 13320 від 26 серпня 2020 року.

Згідно розрахунку коефіцієнту зносу КТЗ убачається, що третя особа ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» розрахувала коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,3954%. Після цього ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Українська страхова група» у розмірі 37791,72 грн., яке було розраховано за формулою Сврз = Ср + СМ + Сс х (1- Ез) (37791,72 грн. /Сврз - сума страхового відшкодування/ = 16742,25 грн. /Ср - ремонтні роботи/ + 5497,50 грн. / См - матеріали/ + 25722,75 грн. / Сс - запчастини, що підлягають заміні/ х ( 1 - 0,3954 /Ез - коефіціент фізичного зносу/)).

Відповідно до пункту 1.6. Методики фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Пункт 7.38. Методики визначає, що значення коефіцієнту зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

-5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

-7 років - для інших легкових КТЗ.

Разом з тим, пунктом 7.39. Методики передбачені винятки стосовно використання зазначених вимог, зокрема, підпунктом «б»: якщо складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)).

У своїх письмових поясненнях від 30 вересня 2022 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зазначило про те, що розрахунок суми страхового відшкодування було зроблено на підставі документів наданих ПрАТ «СК «Українська страхова група». Беручи до уваги, що автомобіль «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , до ДТП, що мала місце 27 січня 2020 року, вже два рази був у ДТП і його складові відновлювали ремонтом є підстави для застосування підпункту «б» пункту 7.39 Методики, тобто, при визначені вартості матеріального збитку потрібно враховувати коефіцієнт фізичного зносу.

Суд першої інстанції, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, прийшов до вірного висновку про те, що оскільки автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , до ДТП, яка мала місце 27 січня 2020 року, мав пошкодження, що охоплюється підпунктом «б» пункту 7.39. Методики, строк експлуатації пошкодженого вказаного автомобіля не перевищує 7-ми років, тому до деталей слід застосувати коефіцієнт фізичного зносу. Крім того, коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,3954%, який був розрахований ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сторонами не оспорюється.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягають стягненню кошти у розмірі 10 170,78 грн., що становлять різницю між виплаченим позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування 47 962,50 грн. та відшкодованою страховиком відповідача сумою 37 791,72 грн.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду не обгрунтоване жодними доказами про те, що одержаного ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхового відшкодування у розмірі 37791,72 грн. недостатньо, не заслуговують на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи рахунком-актом виконаних робіт № ВА-00077282 від 22 квітня 2020 року та рахунком-актом виконаних робіт № ВА-00076000 від 31 березня 2020 року.

Твердження апелянта про те, що відповідальність відповідача перед третіми особами у випадку дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №024/323/020489, який укладено між ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 06.12.2019 року, згідно якого страхова сума становить 100 000 грн., є безпідставними, оскільки позивач звернувся в суд з позовом про стягнення різниці між виплаченим позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та відшкодованою страховиком відповідача сумою на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справах про відшкодування майнової шкоди, завданої страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик, є необгрунтованими, оскільки чинним законодавством передбачено, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку відповідно до вимог статті 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 20 червня 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк