Постанова

Іменем України

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 727/8226/17

провадження № 61-20187св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 липня 2021 року у складі судді Смотрицького В. Г. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Лисака І. Н., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання часток у спільній сумісній власності, поділ майна.

На обґрунтування позову посилалася на таке.

Вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1996 року, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 травня 2017 року було розірвано.

За період шлюбу вони спільною працею за спільні кошти, в інтересах сім`ї придбали у власність нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення підвалу житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 30 кв. м, з окремим фасадним входом на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2006 року, нежитлові приміщення підвалу житлової будівлі АДРЕСА_1 , загальною площею 43,30 кв. м на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2005 року № 549, нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину з окремим фасадним входом площею 47,30 кв. м підвалу житлової будівлі АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2005 року, нежитлові приміщення кафе загальною площею 88,70 кв. м, що складають 42/100 частини окремо розташованого на земельній ділянці житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 213,5 кв. м, які складаються з: торгового залу - 21,70 кв. м, торгового залу - 25,8 кв. м, службової кімнати - 5,9 кв. м, коридору - 3,3 кв. м, службового приміщення - 3,6 кв. м, кухні -12 кв. м, кухні - 7,1 кв. м, комори - 8,4 кв. м, вбиральні - 0,9 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 1997 року, однокімнатну квартиру спільного заселення № 1 у будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 36,43 кв. м, житловою площею 23,4 кв. м, окремі приміщення квартири не ідентифіковані, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 листопада 1999 року, двокімнатну квартиру спільного заселення № 1 у будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 72,37 кв. м, житловою площею 48,60 кв. м, окремі приміщення квартири не ідентифіковані, на підставі нотаріально посвідченого договору міни квартир від 16 липня 1999 року.

У 2000 році для поліпшення побутових умов сім`ї вони з відповідачем за спільні кошти провели реконструкцію із добудовою квартири спільного заселення № 1 у будинку АДРЕСА_3 , яка за рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради від 22 березня 2000 року № 50/3 узаконена.

06 січня 2015 року Чернівецьке міське бюро технічної інвентаризації (далі - Чернівецьке МБТІ) виготовило новий технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_3 з внесеними змінами, щодо складу та площі приміщень, згідно з яким загальна площа будинку після реконструкції з добудовою становить 287,40 кв. м, з яких 145,60 кв. м площа цокольного поверху, а саме: коридор - 10,7 кв. м, коридор - 10,8 кв. м, коридор сходова клітка - 1,8 кв. м, вбиральня - 1,5 кв. м, комора - 2,4 кв. м, зал - 11,3 кв. м, зал - 6,3 кв. м, вбиральня - 1,1 кв. м, коридор - 7,9 кв. м, мийна - 6,4 кв. м, комора - 4,4 кв. м, кухня - 12,4 кв. м, коридор - 3,5 кв. м, зал - 47,7 кв. м, приміщення бармена - 6,2 кв. м, коридор - 5 кв. м, коридор - 6,2 кв. м, 141,80 кв. м - площа 1 поверху (квартира АДРЕСА_1 ), у тому числі житлова - 73,40 кв. м, а саме: сходова клітка - 8,9 кв. м, коридор - 3,9 кв. м, кухня - 11,3 кв. м, вбиральня - 1,3 кв. м, комора - 1,6 кв. м, коридор - 9,2 кв. м, коридор - 1,6 кв. м, ванна - 1,6 кв. м, ж. кімната - 23,9 кв. м, ж. кімната - 27,2 кв. м, ж. кімната - 22,3 кв. м, веранда - 12,9 кв. м, веранда - 8,6 кв. м, комора - 2,8 кв. м.

Відповідно до пункту 3.1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2005 року № 364/8 житловий будинок АДРЕСА_3 знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців. Пунктом 1.1 зазначеного рішення власнику квартири АДРЕСА_1 (відповідачу) передано допоміжні приміщення сходової клітки та підвалу зазначеного будинку, а у пункті 5.1 зазначено про необхідність заміни власником (відповідачем) наявних правовстановлюючих документів, свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомості з урахуванням переданих допоміжних приміщень, з їх подальшою реєстрацією у порядку передбаченому законом.

Реконструкцію з добудовою квартири АДРЕСА_4 завершено і узаконено відповідно до вимог законодавства, що діяло на той час, ступень готовності спірного житлового будинку загальною площею 287,40 кв. м становить 100 %, будинок експлуатується за своїм функціональним призначенням.

Право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 287,40 кв. м, у якому розташовані житлова квартира АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення кафе та на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, не оформлено належним чином з вини відповідача, а вона позбавлена можливості здійснити такі дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на розпорядження нерухомим майном, набутим за час шлюбу, у тому числі на визнання її права власності та поділ зазначеного майна.

За період їхнього шлюбу, вони з відповідачем за рахунок спільних трудових та грошових затрат, за рахунок коштів (доходу) від підприємницької діяльності її як фізичної особи-підприємця (далі - ФОП), крім реконструкції з добудовою, також провели капітальний ремонт будинку в цілому, здійснили ремонти всіх приміщень квартири та кафе, допоміжних приміщень, наданих за рішенням Чернівецької міської ради № 364/8.

Відповідно до звітів про оцінку ринкова вартість приміщень у будинку АДРЕСА_3 становить: ізольованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 158,35 кв. м - 2 802 680,00 грн без ПДВ, що в еквіваленті становить 109 596,48 дол. США за курсом НБУ на день подання позову, кафе загальною площею 129,05 кв. м - 1 838 973 грн без ПДВ, що в еквіваленті становить 71 911,51 дол. США за курсом НБУ на день подання позову.

Вона та відповідач є співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма АПІ» (далі - ТОВ «Гамма АПІ»), статутний фонд якого становить 21 000,00 грн, сформоване в повному обсязі у 2003 році, з яких частка відповідача ОСОБА_2 становить 12 000,00 грн, що становить 56,8 7%, а її частка - 7 100,00 грн, що становить 33,65 %.

Вона тривалий час працювала на посаді директора ТОВ «Гама АПІ», з 1998 року є його співзасновником, окрім того з 2008 року вона як ФОП здійснювала індивідуальну підприємницьку діяльність у приміщеннях промислово-продуктового магазину на АДРЕСА_2 та перукарні на АДРЕСА_1 . Однак після виникнення спору через перешкоди з боку відповідача і відсутність доступу до власного майна як ФОП вона була змушена змінити види підприємницької діяльності. За кошти від підприємницької діяльності вона зробила ремонт у приміщеннях, що призвело до збільшення ринкової вартості приміщення на АДРЕСА_1 з 35 000,00 грн, у тому числі ПДВ 5 833,33 грн до 437 980 грн без ПДВ, ринкова вартість приміщення промислово-продуктового магазину на АДРЕСА_2 зросла з 35 005,00 грн до 1 073 142 грн без ПДВ, ринкова вартість приміщення перукарні на АДРЕСА_1 зросла з 35 251,20 грн, у тому числі ПДВ 5 875,00 грн до 646 590, 00 грн без ПДВ.

Майно у приміщеннях промислово-продуктового магазину на АДРЕСА_2 та перукарні на АДРЕСА_1 є її майном як ФОП, придбано за кошти від її підприємницької діяльності як ФОП.

З серпня 2015 року вона вимушена винаймати житло, оскільки між нею та відповідачем склались неприязні стосунки, що заважає проживати разом за місцем реєстрації. Приміщення підвалу на АДРЕСА_1 частково пристосоване і облаштоване для проживання, тому у разі його виділення їй, вона це приміщення буде використовувати для власного тимчасового проживання.

З урахуванням наведеного просила:

припинити право спільної часткової власності її та відповідача на нежитлові приміщення кафе загальною площею 88,7 кв. м, що складають 42/100 частини окремо розташованого на земельній ділянці житлового будинку АДРЕСА_3 , площею 213,50 кв. м, які складаються з: торгового залу - 21,70 кв. м, торгового залу - 25,8 кв. м, службової кімнати - 5,9 кв. м, коридору - 3,3 кв. м, службового приміщення - 3,6 кв. м, кухні - 12 кв. м, кухні - 7,1 кв. м, комори - 8,4 кв. м, вбиральні - 0,9 кв. м;

визнати житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 287,40 кв. м, який складається з приміщень ізольованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень кафе, спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальні частки будинку в складі ізольованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень кафе;

визнати ізольовану трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 158,35 кв. м, вартістю 2 802 680,00 грн без ПДВ, до складу якої входить: коридор 2-1 1/2 частини - 5,35 кв. м, коридор 2-16 - 5,0 кв. м, коридор - 6,2 кв. м, сходова клітка - 8,9 кв. м, коридор - 3,9 кв. м, кухня - 11,3 кв. м, вбиральня - 1,3 кв. м, комора - 1,6 кв. м, коридор - 9,2 кв. м, коридор - 1,6 кв. м, ванна - 1,6 кв. м, ж. кімната - 23,9 кв. м, ж. кімната - 27,2 кв. м, ж. кімната - 22,3 кв. м, веранда - 12,9 кв. м, веранда - 8,6 кв. м, комора - 2,8 кв. м, спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальних часток спірної ізольованої трикімнатної квартири та нежитлових приміщень кафе;

визнати за нею право власності на нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину площею 47,3 кв. м у будинку АДРЕСА_2 вартістю 1 073 142 грн без ПДВ та майно в ньому, нежитлові приміщення підвалу - перукарні площею 30 кв. м на АДРЕСА_1 вартістю 646 590,00 грн без ПДВ та майно в ньому, приміщення підвалу площею 43,3 кв. м на АДРЕСА_1 вартістю 437 980,00 грн без ПДВ та майно в ньому;

визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення кафе у будинку АДРЕСА_3 загальною площею 129,05 кв. м вартістю 1 838 973 грн без ПДВ, а саме: коридор 2-1 - 5,35 кв. м; коридор - 10,8 кв. м, коридор - сходова клітка - 1,8 кв. м, вбиральня - 1,5 кв. м, комора - 2,4 кв. м, зал - 11,3 кв. м, мийна - 6,4 кв. м, комора - 4,4 кв. м, зал - 6,3 кв. м, вбиральня - 1,1 кв. м, коридор - 7,9 кв. м, кухня - 12,40 кв. м, коридор - 3,5 кв. м, зал - 47,7 кв. м, приміщення бармена - 6,20 кв. м;

припинити право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення.

Просила також стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на житлові та нежитлові приміщення.

На обґрунтування зустрічного позову, надалі уточненого, ОСОБА_2 посилався на те, що двокімнатна квартира спільного заселення АДРЕСА_4 була придбана ним за договором міни квартир від 16 липня 1999 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно до умов якого останні передали йому у власність квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, а він передав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 . Згідно з пунктом 4 договору обмін квартир здійснений без грошової доплати.

Квартира АДРЕСА_5 належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 1994 року, а шлюб з ОСОБА_1 укладено 11 серпня 1996 року, тобто вказана квартира придбана ним виключно за рахунок майна, яке належало йому до укладення шлюбу, а тому є його особистою приватною власністю.

У спірній квартирі за роки спільного сімейного проживання проводився лише поточний ремонт, капітальних змін у квартира не було, тому зазначена квартира є його особистою приватною власністю.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 травня 1997 року, укладеного між ним та ТОВ-Фірма «Гама АПІ» ЛТД, він придбав приміщення кафе загальною площею 88,70 кв. м, що становить 42/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , за яке сплатив вартість згідно з квитанцією «Укрсоцбанку» від 05 березня 1997 року № 19.

Хоча формально зазначений договір був укладений вже під час шлюбу з ОСОБА_1 , проте з часу укладення шлюбу і до дня сплати коштів пройшло менше восьми місяців, кошти на приміщення кафе він зібрав та відклав ще до укладення шлюбу, але процес їх придбання ТОВ- Фірмою «Гама АПІ» ЛТД в Чернівецької міської ради затягнувся і зрештою розрахунок відбувся після укладення шлюбу, а тому вказані приміщення є його особистою приватною власністю.

За період шлюбу він та ОСОБА_1 набули: квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв. м, у тому числі житловою площею 23,4 кв. м; здійснили добудову до будинку, як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літ. «А» 24,30 кв. м: веранда 1-12 (12,90 кв. м), коридор 1-13 (8,60 кв. м), лоджія 1-14 (2,80 кв. м); підвал літ. «А» 21,90 кв. м: тамбур 2-1 (10,70 кв. м), коридор 2-16 (5,00 кв. м), тамбур 2-17 (6,20 кв. м); нежитлові приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_2 ; нежитлові приміщення (офіс) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1 .

У зазначене спільне майно вкладалися спільні кошти подружжя, а не ОСОБА_1 як ФОП, оскільки ОСОБА_1 стала підприємцем лише у 2008 році, а нерухоме майно придбано до цього.

З урахуванням наведеного просив визнати його особистою власністю квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв. м, загальною площею 72,37 кв. м, та приміщення кафе загальною площею 88,70 кв. м, що складає 42/100 частини житлового будинку на АДРЕСА_3 . Визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв. м, у тому числі житловою площею 23,4 кв. м, включаючи добудову до будинку, як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літ. «А»: 24,30 кв. м: веранда 1-12 (12,90 кв. м), коридор 1-13 (8,60 кв. м), лоджія 1-14 (2,80 кв. м); підвал літ. «А» 21,90 кв. м: тамбур 2-1 (10,70 кв. м), коридор 2-16 (5,00 кв. м), тамбур 2-17 (6,20 кв. м) відповідно до поповерхового плану (матеріали справи т.1, а.с.47, 49); на нежитлові приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_2 .

Також просив визнати за ним право власності на: нежитлові приміщення (перукарня) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення (цоколь) в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності на нерухоме майно; стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 липня 2021 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано особистою власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 і складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв. м та загальною площею 72,37 кв. м.

Визнано особистою власністю ОСОБА_2 приміщення кафе загальною площею 88,70 кв. м, що складає 42/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожного на 1/2 ідеальні частки квартири АДРЕСА_6 .

Добудову до будинку АДРЕСА_3 , як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літ. «А»: 24,30 кв. м: веранда 1-12 (12,90 кв. м), коридор 1-13 (8,60 кв. м), лоджія 1-14 (2,80 кв. м); підвал літ. «А» 21,90 кв. м: тамбур 2-1 (10,70 кв. м), коридор 2-16 (5,00 кв. м), тамбур 2-17 (6,20 кв. м) згідно з поповерховим планом (т.1, а. с. 47, 49) залишено у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на:

нежитлові приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_2 ;

нежитлові приміщення (офіс) підвалу в житловому будинку літ. «А», загальною площею 30,00 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

нежитлові приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

нежитлові приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

нежитлові приміщення (перукарня) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

нежитлові приміщення (цоколь) у житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв. м, загальною площею 72,37 кв. м, набута відповідачем у період шлюбу, однак за рахунок майна, яке належало йому до укладення шлюбу, а тому вказану квартиру необхідно визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 , задовольнивши в цій частині зустрічні позовні вимоги, оскільки зазначена квартира капітальних змін та істотного збільшення вартості не зазнала.

Приміщення кафе, загальною площею 88,70 кв. м, що складає 42/100 частини житлового будинку на АДРЕСА_3 , хоч і придбане у період шлюбу, проте за кошти, які були наявні у відповідача до укладення шлюбу. Як встановлено із показань свідків відповідач вкладав кошти в кафе ще до укладення шлюбу, кафе запрацювало також до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а тому спірне приміщення кафе необхідно визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 , задовольнивши в цій частині зустрічні позовні вимоги.

Квартира АДРЕСА_4 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв. м, житловою площею 23,4 кв. м, придбана позивачкою та відповідачем за спільні кошти у період зареєстрованого шлюбу, а тому вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Тому за позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 необхідно визнати право власності кожного на 1/2 ідеальні частки зазначеної квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до поверхового плану на будівлю літ. «А», сторони у період шлюбу здійснили добудову до будинку АДРЕСА_3 , як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літ. «А»: 24,30 кв. м: веранда 1-12 (12,90 кв. м), коридор 1-13 (8,60 кв. м), лоджія 1-14 (2,80 кв. м); підвал літ. «А» 21,90 кв. м: тамбур 2-1 (10,70 кв. м), коридор 2-16 (5,00 кв. м), тамбур 2-17 (6,20 кв. м).

Суд першої інстанції зазначив, що вказану добудову необхідно залишити у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки вона є спільним входом до квартири та кафе.

Також суд першої інстанції визнав за позивачкою ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення (перукарня) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1 та на нежитлові приміщення (цоколь) у житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1 , як на частку спільного майна подружжя та припинив право спільної сумісної власності подружжя на це майно. Суд зазначив, що такий поділ майна не заперечувався позивачкою у первісному позові та відповідачем у зустрічному позові.

За відповідачем ОСОБА_2 суд першої інстанції визнав право власності на нежитлові приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу у житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_2 , як на частку спільного майна подружжя та припинено право спільної сумісної власності подружжя на це майно.

Суд першої інстанції відхилив посилання позивачки на те, що у приміщенні промислово-продуктового магазину на АДРЕСА_2 , зроблено ремонт та придбано обладнання за кошти позивачки як ФОП, оскільки спірне приміщення придбане ОСОБА_1 як фізичною особою у період шлюбу, а тому воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доказів того, що ремонт у зазначеному приміщенні здійснювався саме за кошти позивачки як ФОП суду не надано.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 липня 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Маркідонов О. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно встановили обставини справи та неправильно дослідили надані сторонами докази при вирішенні питання про визнання житлового будинку АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю. Суди не врахували, що прибудова до зазначеного будинку є різновидом реконструкції об`єкта нерухомого майна, а реконструкція є видом будівництва, за результатами закінчення якого нерухоме майно набуває ознак новоствореного, потребує прийняття до експлуатації та реєстрації права власності на нього.

Водночас право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 як на новостворений об`єкт нерухомого майна після проведення реконструкції з прибудовою не оформлене належним чином з вини відповідача.

Суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_3 не є єдиним цілісним об`єктом. Наявність у структурі зазначеного будинку житлових квартир та нежитлових приміщень не впливає на єдність та цілісністьцього об`єкта нерухомості та не може бути перешкодою для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності кожного на 1/2 ідеальні частки спірного будинку.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 , суди не взяли до уваги її інтереси та не врахували, що вона набула зазначене приміщення за кошти, отримані нею як ФОП та використовує зазначене приміщення для підприємницької діяльності.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 308/2695/16-ц; недослідження зібраних у справі доказів (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

У травні 2022 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

На обґрунтування відзиву посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та приміщення кафе на АДРЕСА_3 за час шлюбу не зазнали істотних покращень, а тому ці об`єкти нерухомого майна є особистою приватною власністю відповідача. Позивачка помилково зазначає про те, що всі приміщення у будинку АДРЕСА_3 необхідно розглядати як єдиний об`єкт.

Суди дійшли правильного висновку про виділення відповідачу приміщення на АДРЕСА_2 . Позивачка ще до розлучення, отримавши частину коштів за товар, добровільно припинила підприємницьку діяльність у зазначеному приміщенні та надала йому повноваження для одноосібного користування. Суди надали належну оцінку доказам та показанням свідків і дійшли правильного висновку про те, що приміщення кафе на АДРЕСА_3 є його особистою власністю.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Маркідонов О. В. на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 серпня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 травня 2017 року розірваний (т. 1, а. с. 18, 19-20).

Відповідно до договору міни квартир від 16 липня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв. м, загальною площею 72,37 кв. м (т. 1, а. с. 35), а ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 , яка належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 1994 року (т. 1, а. с. 74-75).

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30 жовтня 2019 року № 19023, приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_4 не зазнали особливих змін кількісних характеристик: за даними міського БТІ збільшені розміри одного коридору та обох кімнат (кімнат за рахунок розбирання печей), зменшено площу кухні, в результаті чого загальна площа двокімнатної квартири стала становити 72,00 кв. м, що на 0,40 кв. м менше ніж це вважалося станом на 1999 рік, натомість житлова площа стала становити 49,50 кв. м, що на 0,90 кв. м більше ніж було станом на 1999 рік (за рахунок розбирання печей) (т. 2, а. с. 2-60).

Конструктивних змін, перебудов, реконструкцій, окрім влаштування дверного прорізу між коридорами 1-2 та 1-7, розбирання опалювальних печей та ліквідації сантехнічних пристроїв (ванни) у приміщенні 1-3 кухня, у житлових приміщеннях, що в свідоцтві про право власності від 12 березня 1998 року та договору міни квартир від 16 липня 1999 року значиться як двокімнатна квартира АДРЕСА_4 загальною площею 72,37 кв. м, у тому числі житловою 48,6 кв. м, станом на день проведення огляду житлові приміщення загальною площею 71,97 кв. м, у тому числі житловою площею 49,5 кв. м не виявлено.

Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 15 травня 1997 року ТОВ-Фірма «Гама АПІ» ЛТД продало, а відповідач ОСОБА_2 купив приміщення кафе, загальною площею 88,70 кв. м, що складає 42/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , за які ОСОБА_2 сплатив повну вартість (т. 1, а. с. 30).

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30 жовтня 2019 року № 19023 у будинку АДРЕСА_3 знаходяться нежитлові приміщення (у підвальному поверсі з входом з вулиці через спільне з житловою квартирою цокольного приміщення)(т. 2, а. с. 2-60). Фактично легітимно існують нежитлові приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 88,70 кв. м.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 листопада 1999 року ОСОБА_5 продала, а відповідач ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв. м, житловою площею 23,4 кв. м(т. 1, а. с. 33).

Крім того, сторони у період шлюбу набули нежитлові приміщення підвалу житлового будинку АДРЕСА_7 , загальною площею 30 кв. м з окремим фасадним входом на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2006 року (т. 1, а. с. 25-26); нежитлові приміщення підвалу житлової будівлі АДРЕСА_1 , загальною площею 43,30 кв. м на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2005 року № 549 (т. 1, а. с. 22-23); нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину з окремим фасадним входом площею 47,30 кв. м підвалу житлової будівлі АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2005 року (т. 1, а. с. 28).

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У справі, що переглядається частина майна була придбана до 01 січня 2004 року, а частина - після зазначеної дати, тому до спірних відносин підлягають застосуванню відповідно норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) та Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Подібна норма закріплена у статті 57 СК України.

Відповідно до статті 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з частиною першою статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначеними нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

За загальним правилом, закріпленим у статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до доводів касаційної скарги заявниця не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що будинок АДРЕСА_3 не є єдиним цілим об`єктом та складається із житлових та нежитлових приміщень.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності кожного на 1/2 ідеальні частки будинку АДРЕСА_3 , суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що в зазначеному будинку є двокімнатна квартира площею 72,35 кв. м, однокімнатна квартира площею 36,43 кв. м, нежитлові приміщення, у минулому до 2015 року, кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 88,7 кв. м, та передані допоміжні приміщення у тому числі прибудова.

Суди встановили, що двокімнатна квартира АДРЕСА_4 , придбана відповідачем у період шлюбу, однак за рахунок майна, яке належало йому до укладення шлюбу, що випливає із договору міни від 16 липня 1999 року.

Згідно з висновком експерта від 30 жовтня 2019 року № 19023 приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_4 не зазнало суттєвих змін кількісних характеристик.

З урахуванням наведеного суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що двокімнатна квартира АДРЕСА_4 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Також суди встановили, що у будинку АДРЕСА_3 знаходиться нежитлове приміщення - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 88,70 кв. м та, оцінивши наявні у справі докази, дійшли висновку, що воно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки було придбане за особисті кошти відповідача, а позивачка не спростувала зазначеного.

Щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_8 та добудови до зазначеного будинку, як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літ. «А»: 24,30 кв. м: веранда 1-12, коридор 1-13, лоджія 1-14; підвал літ. «А»: тамбур 2-1, коридор 2-16, тамбур 2-17, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін.

Суди першої апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що добудова до будинку АДРЕСА_3 не є новоствореним майном, а допоміжним приміщенням - спільним входом до квартир та кафе, на нього відсутні правовстановлюючі документи.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15 Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 308/2695/16-ц, відповідно до яких об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Зазначені висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони регулюють порядок поділу об`єкта незавершеного будівництва, яке не здано в експлуатацію.

Водночас у цій справі суди встановили, що однокімнатна квартира, двокімнатна квартира, приміщення кафе та добудова в будинку АДРЕСА_3 хоч і утворюють в загальному один будинок, проте кожний його спірний об`єкт має свій правовий статус. Спірний будинок не є новоствореним майном, на яке відсутні правовстановлюючі документи.

Посилання заявниці на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 вона набула за кошти, отримані нею як ФОП та використовує його для підприємницької діяльності є безпідставними.

Суди встановили, що зазначене приміщення промислово-продуктового магазину використовується ОСОБА_2 з моменту його набуття і є місцем його підприємницької діяльності. ОСОБА_1 не веде діяльність підакцизними товарами, приватним підприємцем вона була зареєстрована у 2008 році, вже після придбання всього спірного майна.

Щодо доводів заявниці про недослідження зібраних у справі доказів та помилкового врахування показань свідків, то вони по суті зводяться до непогодження зі встановленими обставинами справи та необхідністю переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 липня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак