ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/5428/21
Провадження № 22-ц/821/993/23
категорія 301030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Весеньов Євген Володимирович;

відповідач: Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України»;

представник відповідача Оніщенко Валентина Василівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення речового права, у складі: головуючого судді Позарецької С.М., дата складання повного тексту 05.05.2023 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про припинення речового права.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона є власником нежитлових приміщень магазину літ. А-І, загальною площею 25,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.01.2014, що набрало законної сили 03.03.2014, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 нежитлових приміщень магазину літ. А-І, загальною площею 25,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.11.2007 приватним нотаріусом Фіщуком В.Я., на підставі договору іпотеки №238-07/01 від 23.11.2007, внесено запис № 6088580 до Державного реєстру іпотек, відповідно до якого обтяжено іпотекою вказаний вище магазин. У подальшому, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41658664 від 18.06.2018 дані відомості перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивачка вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 по справі № 2/42-11, яке набрало законної сили 22.12.2014, визнано недійсним договір кредитної лінії №238-07, укладений між ВАТ «Державний ощадний Банк України», в особі заступника начальника філії Черкаське обласне управління Головченко В.В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007 та іпотечний договір №238-07/01, укладений між ВАТ «Державний Ощадний Банк України», в особі заступника начальника філії Черкаське обласне управління Головченко В. В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - іпотека припинена 14.12.2018 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-42/11 від 23.02.2011 та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2014, і запис про іпотеку вилучено, проте відомості про обтяження вказаного майна, та заборони відчуження з реєстру не вилучені.

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, від 13.05.2020 у справі №711/6869/19, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та знято заборону відчуження і виключено запис про обтяження нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у частині 1/2 частини об`єкта нерухомого майна-магазину, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за вищевказаною адресою, що виникла на підставі договору іпотеки № 238-07/01 від 23.11.2007, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я.

Таким чином, позивачка зазначає, що обтяження нежитлових приміщень магазину літ. А-І, загальною площею 25,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їй, за відсутності іпотеки, на забезпечення якої було накладено це обтяження, порушує її права на вільне володіння своїм майном.

Крім того, звертає увагу на те, що у зв`язку з визнанням кредитного договору та відповідно іпотечного договору № 238-07/01 від 23.11.2007, який був підставою для внесення запису до Єдиного реєстру заборон, недійсним, запис підлягає скасуванню.

В зв`язку з вищевикладеним позивачка ОСОБА_1 просила суд:

- припинити речове право, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію обтяження, а саме заборони на нерухоме майно-магазину, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що виникла на підставі договору іпотеки №238-07/01 від 23.11.2007, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., що був перенесений з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6088580, 23.11.2007 (номер запису про обтяження: 26669180, Додаткові відомості про обтяження: Заборона №198 (ВАТ «Ощадбанк-філія Черкаське обл.управління), та скасувати відповідний запис;

- стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 908 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2023 року позовні вимоги задоволені.

Припинено речове право, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію обтяження, а саме, - заборони на нерухоме майно - магазину, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що виникла на підставі договору іпотеки №238-07/01 від 23.11.2007р., який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., що був перенесений з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6088580, 23.11.2007 року (номер запису про обтяження: 26669180, Додаткові відомості про обтяження: Заборона №198 (ВАТ «Ощадбанк-філія Черкаське обл.управління) та вилучити відповідний запис.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачці ОСОБА_1 наявність обтяження, а саме, заборони на нерухоме майно - магазину, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки №238-07/01 від 23.11.2007, який визнано судом недійсним, - порушує її права на вільне розпорядження нерухомим майном. При цьому, судом встановлено, що банківською установою не було вчинено жодних дій щодо повідомлення нотаріуса про визнання вказаного вище іпотечного договору недійсним, для подальшого зняття заборони відчуження майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ «Ощадбанк» - Оніщенко В.В. оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просила скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Державний ощад банк» про припинення речового права у повному обсязі та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, визначивши позивачу грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача суму сплаченого судового збору, що складається з суми судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1362,00 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апелянт вказує, що між відповідачем та позивачем виникли зобов`язання з повернення один одному все те, що вони одержали за нікчемним правочином. На виконання недійсного правочину Банк надав позивачу грошові кошти, а позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно. Але позивач надані їй грошові кошти досі не повернула та помилково вважає своє зобов`язання перед Банком припиненим.

Питання про припинення обтяжень Банку може розглядатись судом лише після викоання позивачем зобов`язання повернути кредитодавцю кошти, отримані за недійсним кредитним договором. У правовідносинах, що склались між сторонами, факт отримання кредитних коштів підтверджений судовим рішенням та є безспірним.

Позивач, не виконавши зобов`язання повернути кредитодавцю кошти, отриманні за недійсним кредитним договором, звернулась до суду з безпідставним та передчасним позовом, що є підставою для відмови у його задоволенні. Предметом спору між сторонами є не припинення обтяжень Банку, а застосування наслідків недійсності кредитного та іпотечного договору.

Таким чином, на даний час між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які можуть бути припиненні лише виконанням, проведеним належним чином. А судом першої інстанції дані обставини було повністю проігноровано.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення магазину літ. А-І, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.05.2005 та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 264937002 від 08.07.2021).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 264937002 від 08.07.2021), 23.11.2007 державним реєстратором Кумаренко Л.М. внесено запис про обтяження магазину (номер запису про обтяження: 26669180); підстава для державної реєстрації: договір іпотеки № 238-07/01 від 23.11.2007, який виданий приватним нотаріусом Фіщук В.Я.; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 6088580 від 23.11.2007; додаткові відомості про обтяження: заборона № 198 (ВАТ «Ощадбанк-філія Черкаське обл.управління»).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 по справі № 2-42/11 визнано недійсними договір кредитної лінії № 238-07, укладений між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі заступника начальника філії Черкаське обласне управління Головченко В.В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007, а також іпотечний договір № 238-07/01, укладений між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі заступника начальника філії - Черкаське обласне управління Головченко В.В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2014.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.01.2014 у справі № 2314/2119/2012 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» про поділ спільного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 264937002 від 08.07.2021) 1/2 частка нежитлового приміщення магазину літ. А-І, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 (підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 2314/2119/2012, виданий 20.01.2014, видавник: Придніпровський районний суд м. Черкаси), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

З вказаного вище витягу вбачається, що іпотека припинена 14.12.2018 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-42/11 від 23.02.2011 та ухвали апеляційного суду Черкаської області № 22ц-793/1/14 від 22.12.2014, і запис про іпотеку вилучено, проте відомості про обтяження вказаного вище майна, та заборони відчуження з реєстру не вилучені.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2020 у справі № 711/6869/19 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , яким вирішено зняти заборону відчуження та виключити запис про обтяження нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 26669180) у частині 1/2 частини об`єкта нерухомого майна-магазину, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що виникла на підставі договору іпотеки № 238-07/01 від 23.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я.

Позивачкою 15.12.2021 направлено відповідачу рекомендованим листом вимогу про вчинення дій щодо звернення до нотаріуса з відповідним повідомленням про скасування обтяження, у порядку встановленому законом, яка отримана 16.12.2021. Відомості про її виконання відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про припинення речового права, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію обтяження, а саме заборони на нерухоме майно-магазин, загальною площею 25, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки № 238-07/01 від 23.11.2007, посвідченим приватними нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іщук В.Я., що був перенесений з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Вимоги ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України передбачають, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами 1, 2 ст. 321, ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з арештом нерухомого і рухомого майна, що унеможливлює вільно володіти, користуватись та розпоряджуватись ним. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачено виключні випадки припинення іпотеки, а зокрема, іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Встановлено, що відповідно до іпотечного договору № 238-07/01, укладеного між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі заступника начальника філії - Черкаське обласне управління Головченко В.В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007, остання передала банку в іпотеку належний їй на праві власності магазин загальною площею 25,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 по справі № 2-42/11 визнано недійсними договір кредитної лінії № 238-07, укладений між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі заступника начальника філії Черкаське обласне управління Головченко В.В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007, а також іпотечний договір № 238-07/01, укладений між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі заступника начальника філії - Черкаське обласне управління Головченко В.В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2014.

Як вбачається із запису обтяження 26669180, який позивачка просить скасувати, підставою для обтяження майна ОСОБА_1 зазначено Договір іпотеки серія та номер 238-07/01, виданий 23.11.2007, видав приватний нотаріус Фіщук В.Я.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2020 року у справі № 711/6869/19, вищевказаний запис було частково скасовано, а саме в частині ОСОБА_2 .

Також, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2011 рішенням по справі № 2/42-11, яке набрало законної сили 22.12.2014 року, було визнано недійсним Договір кредитної лінії № 238-07 від 23.11.2007 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний Банк України» та ОСОБА_1 та Договір іпотеки № 238-07/01 від 23.11.2007 року.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні записи про державну реєстрацію іпотеки, та відсутній запис про державну реєстрацію обтяження майна ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № 238-07/01 від 23.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я.

Про даний факт відповідачу відомо, що не заперечує і сам представник АТ «Державний ощадний Банк України», проте Банком не вчинено жодних дій відповідно до вимог законодавства, щодо припинення обтяження, яке було зареєстровано на підставі Договору іпотеки № 238-07/01, який було визнано, судовим рішенням, недійсним.

Відповідно до п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержані повідомлення, зокрема кредитора про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки), а також за рішенням суду.

Отже, незважаючи на те, що відповідачу відомо про визнання судом іпотечного договору недійсним, про припинення іпотеки, припинення обтяження на 1/2 частину спірного магазину належного ОСОБА_2 , відповідач не вчиняє ніяких дій для звернення до нотаріуса з відповідним повідомленням в порядку встановленому законом.

Встановлено, що 15.12.2021 року позивачем ОСОБА_1 було направлено відповідачу, рекомендованим листом, Вимогу про вчинення дій відповідно до діючого законодавства. Проте на час розгляду справи відповідь на дану вимогу відсутня.

Проте, попри визнання судом недійсним іпотечного договору № 238-07/01, укладеного між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі заступника начальника філії - Черкаське обласне управління Головченко В.В. та ОСОБА_1 від 23.11.2007, - у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» наявний запис про обтяження (номер запису 26669180), а саме: заборона на нерухоме майно (магазин літ. А-І, загальною площею 25,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); підстава для державної реєстрації: договір іпотеки № 238-07/01 від 23.11.2007, який виданий приватним нотаріусом Фіщук В.Я.; відомості про реєстрацію до 01.01.2013: реєстраційний номер обтяження - 6088580 від 23.11.2007; додаткові відомості про обтяження: заборона № 198 (ВАТ «Ощадбанк-філія Черкаське обл.управління»).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положення наведених норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Таким чином як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі»).

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тож визначення та обрання ефективного способу є запорукою поновлення порушеного права особи, а у разі такої неможливості - отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Апеляційний суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 обрано належний спосіб захисту її порушеного права, з урахуванням позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19.

В зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення речового права, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію обтяження, а саме, - заборони на нерухоме майно - магазину, загальною площею 25,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що виникла на підставі договору іпотеки №238-07/01 від 23.11.2007р., який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., що був перенесений з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:6088580, 23.11.2007 року (номер запису про обтяження: 26669180, Додаткові відомості про обтяження: Заборона №198 (ВАТ «Ощадбанк-філія Черкаське обл.управління) підлягають задоволенню та вилучення відповідного запису.

Щодо вимог апелянта про застосування наслідків недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, визначивши позивачу грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю, апеляційний суд зазначає, що дана вимога не була предметом розгляду суду в суді першої інстанції під час ухвалення судового рішення від 26 квітня 2023 року, а тому апеляційний суд позбавлений можливості щодо перегляду вказаної вимоги, оскільки в такому випадку суд вийде за межі позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення речового права - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 23 серпня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко