Справа № 932/2231/22
Провадження № 2/932/753/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, на теперішній час сторони розлучені. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом з позивачем. Донька сторін додатково займається у музичній школі, театральній студії, відвідує мовний цент та гурток підготовки до школи, що потребує додаткових витрат. Відповідач кошти на розвиток дитини в добровільному порядку не надає, а тому позивач просить стягнути одноразово на свою користь додаткові витрати на дитину в розмірі 6240,00 грн. та щомісячно додаткові витрати в розмірі 1560,00 грн. й витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Ухвалою суду від 11.07.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що жодних доказів на понесення додаткових витрат на дитину позивачем не надано. З довідки КЗ дошкільної освіти (ясла-садок) № 339 ДМР вбачається, що батьки вчасно оплачували за харчування. Позивачем не надано доказів сплати за харчування саме нею. Довідка з мовного центру «Fluency» не підтверджує сплату ОСОБА_1 абонементу на місяць за навчання. Оплату гуртка «Пізнайко» КПНЗ «Центр дошкільної роботи № 1» ДМР з 15.09.2021 року по 21.02.2022 року здійснював відповідач шляхом переказу коштів ОСОБА_1 . Відповідач регулярно добровільно сплачує аліменти на утримання дитини та оплачує заняття доньки, купує одяг, взуття, канцелярське приладдя, підручники, робочі зошити. Відповідач не має досить високого рівня доходів, як зазначає позивач. Відповідач займає посаду керівника ТОВ «Омега СК» з окладом у розмірі 8000 грн., який після утримання податків становить 6440 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 19.12.2015 року між сторонами було укладено шлюб.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02.03.2022 року шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_5 розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданим 23.08.2016 року Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1055.

З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою, дитина сторін займається у музичній школі, театральній студії, відвідує мовний цент та гурток підготовки до школи, донька знаходиться на утриманні позивача, відповідач не виконує свої обов`язки щодо утримання дитини, в добровільному порядку не допомагає.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Суд звертає увагу, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог не є належним доказами в розумінні ст.81 ЦПК України, оскільки надані позивачем копії довідок не можуть підтвердити понесення позивачем додаткових витрат на дитину, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат, окрім копій довідок, не надано доказів щодо оплати саме нею за власні кошти витрат на відвідування дочкою занять у музичній школі, театральній студії, мовному центрі та гуртку підготовки до школи.

Окрім того, вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину щодо стягнення коштів на оплату музичної школи, театральної студії, мовного центру та гуртку підготовки до школи, які в розумінні положень статті 185 Сімейного кодексу України, не відносяться до додаткових витрат, які зумовлені особливими обставинами, а є звичайними витратами на дитину, тому відшкодування цих витрат повинно здійснюватися за рахунок саме аліментів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України - суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вже зазначалось вище, позивач в поданій позовній заяві не надав обґрунтованих доказів, своїм позовним вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину та не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 81 ЦПК України та ст.185 СК України.

Таким чином, з огляду на вищевказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, а отже і про необхідність відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол