Справа № 755/4081/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"04" квітня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 25 січня 2022 року. Позивач зазначає, що шлюб між подружжям був укладений формально для отримання можливості відповідачу влаштуватись на роботу в м.Києві, а з початком російсько-української війни відповідач вирішив жити окремо. Також позивач зазначає, що подружжя зв`язків не підтримує, спільного сімейного господарства не веде, близькі стосунки припинені. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, та суперечить їх інтересам. Також позивач зазначає, що спір про поділ майна відсутній, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю, що вона не відповідає вимогам - п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, а саме: в позовній заяві не викладені обставини на підтвердження порушення прав позивача відповідачем, не зазначені докази про це - з позову не вбачається, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, а небажання позивача спілкуватись з відповідачем не є безумною підставою для звернення з цим позовом до суду, та свідчить про можливість звернення подружжя до органів РАЦС в порядку ст. 106 СК України, з урахуванням того, що подружжя не має спільних неповнолітніх дітей.

В роз`ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №2

від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Разом з тим, в позовні заяві зазначено, що шлюб між подружжям був укладений формально для отримання можливості відповідачу влаштуватись на роботу в м.Києві.

Відповідно до ч.2 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При цьому позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами.

Таким чином, викладені у позові фактичні обставин є взаємовиключними.

Отже, позивачу слід визначитись з фактичними підставами позову, які б не суперечили одна одній.

Крім того, як убачається з матеріалів позовної заяви, відповідач - ОСОБА_2 є громадянином Грузії.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В позовній заяві зазначена адреса проживання відповідача - АДРЕСА_1 .

Разом з тим, в ІТС «Реєстр територіальної громади м.Києва» реєстрації місця проживання ОСОБА_2 не знайдено.

Згідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Доказів фактичного проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , або знаходження за цією адресою його майна, матеріали позовної заяви не містять.

Зазначені відомості мають значення для визначення підсудності даної справи.

Адреси проживання відповідача в Грузії в позові також не зазначено.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначила своє місце проживання, згідно довідки внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , однак відповідної довідки до матеріалів позовної заяви не долучено.

Разом з тим, будинки №4 та АДРЕСА_1 є багатоквартирними, однак позивачем не зазначено номерів квартир проживання як позивача так і відповідача.

За змістом ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Разом з тим, до позовної заяви не долучено жодного документа на підтвердження того, що позивач за станом здоров`я чи з інших поважних причин не має можливості виїхати до місця проживання відповідача та/або наявної домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Зазначені докази є необхідними для визначення підсудності даної справи.

Частиною 2 ст. 496 ЦПК України визначено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 8 ст. 130 ЦПК України, особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Згідно до ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Реалізація міжнародних договорів України з питань міжнародної правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень здійснюється в межах компетенції Міністерством юстиції України безпосередньо та через головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, місцевими судами України, а у відповідних випадках - іншими органами державної влади (п. 1.6. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 серпня 2008 року № 573/15264).

Відповідно до п. 2.1. Розділу ІІ Інструкції в разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Головне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань організовує взаємодію судів та інших органів державної влади у цивільних та кримінальних справах із компетентними органами іноземних держав на підставі законів, міжнародних договорів України; забезпечує виконання положень міжнародних договорів України про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах.

Згідно з п. 1.8. Інструкції Головні управління юстиції взаємодіють з іноземними компетентними органами з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах через Міністерство юстиції України, яке відповідно до положень міжнародних договорів України є центральним органом України з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах.

Суди України з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах взаємодіють з іноземними компетентними органами через Головні управління юстиції та Міністерство юстиції України (п. 1.7. Інструкції).

Як убачається зі змісту ст. 5 Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

З огляду на вищевикладені обставини, вбачається неможливість встановлення місця проживання відповідача та вручення йому копії позовної заяви та доданих до неї документів, а також судової повістки, в порядку визначеному ст. 128 ЦПК України, також враховуючи вимоги розумності щодо визначення строків розгляду справи та з метою забезпечення оперативного її розгляду, з урахуванням положень Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року та Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, яка набула чинності 05 листопада 1996 року, необхідність направлення Міністерству юстиції Республіки Грузія судового доручення з метою вручення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Разом з тим ч. 3 ст. 499 ЦПК України передбачено, що судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 5 Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, прохання про здійснення правової допомоги та додатки до них складаються мовою запитуючої Договірної Сторони, до них також додаються завірені копії перекладу на мову другої Договірної Сторони або російську мову. Переклад засвідчується офіційним перекладачем або нотаріусом, або посадовою особою запитуючої установи, або дипломатичним представництвом чи консульською установою запитуючої Договірної Сторони. .

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без руху, позивачу необхідно в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків позовної заяви позивач має подати суду в письмовому вигляді позовну заяву в новій редакції із викладенням обставин на підтвердження порушення прав позивача відповідачем, а саме - незгоди відповідача на розірвання шлюбу в органах РАЦС, конкретизувавши фактичні підстави позову, вказавши дійсну актуальну адресу проживання відповідача в межах України та за межами України (в Грузії), конкретизувавши адреси проживання сторін (вказати номери квартир). Також позивач має належно оформити матеріали, які будуть направленні для вручення відповідачу, який є громадянином Грузії, подавши до суду офіційний переклад грузинською мовою позовної заяви та надати докази зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача ОСОБА_2 за вказаною у позові адресою,докази на підтвердження відсутності можливості виїхати до місця проживання відповідача та/або наявної домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, надавши відповідну довідку внутрішньо переміщеної особи.

До виправленої позовної заяви необхідно додати її копію для вручення відповідачу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 4, 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху та запропонувати позивачу в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя