Справа № 161/9185/22
Провадження № 2/161/540/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.

секретаря Дмитрук Т.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свій позов обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку, окрім нього, зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . При цьому, його син ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року у справі № 161/3833/15-ц за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 до нього, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод в користуванні будинком та за зустрічним позовом його ( ОСОБА_4 ) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, первісний позов задоволено. Ухвалено вселити ОСОБА_2 та її малолітню дитину ОСОБА_8 в будинок АДРЕСА_1 і зобов`язано його ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_2 та малолітній дитині ОСОБА_8 в користуванні будинком.

Вказує, що 16 грудня 2016 року ОСОБА_2 разом зі своєю дочкою ОСОБА_11 була вселена в даний будинок в кімнату площею 16,5 кв. м спільно з ОСОБА_5 .

Проте, у січні 2017 року у відповідача відбулася суперечка з ОСОБА_5 , після якої ОСОБА_2 протягом десяти місяців не проявляла інтересу до спірного будинку.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року у справі № 161/18324/17 за позовом ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8 до нього ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування будинком та надвірними будівлями і за зустрічним позовом його ( ОСОБА_4 ) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, первісний позов задоволено частково. Зобов`язано його повторно визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_2 і її малолітня дочка ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 з урахуванням норм житлової площі, санітарних правил, моральних засад суспільства, а також враховуючи інтереси всіх осіб, які користуються цим будинком. А також, встановлено порядок користування вказаним будинком. Зобов`язано його, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_2 і її малолітній дочці ОСОБА_8 у вході на територію згаданого домоволодіння та безпосередньо до будинку, не чинити перешкод ОСОБА_2 і її малолітній дочці ОСОБА_8 у користуванні визначеним власником будинку житловим приміщенням та приміщеннями загального користування на першому поверсі будинку, а також розташованими на земельній ділянці сараєм Б1 та погребом Б2. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Водночас, постановою Волинського апеляційного суду від 24 липня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_4 визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_2 і її малолітня дитина ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 . В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.

На підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 161/18324/17, який перебував на примусовому виконанні. 14 листопада 2019 року державним виконавцем було вчинено дії щодо виконання рішення суду, про що складено відповідні акти, за змістом яких встановлено фактичне виконання ним рішення суду у зв`язку з тим, що боржник надав стягувачу відповідне житлове приміщення для проживання.

Не погоджуючись із постановою державного виконавця, ОСОБА_2 звернулась в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2020 року скаргу задоволено. Ухвалено постанову старшого державного виконавця Першого ВДВС ГТУЮ у Волинській області від 18 грудня 2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП 59975552 скасувати та зобов`язано державного виконавця вчинити дії, спрямовані на виконання постанови Волинського апеляційного суду від 24 липня 2019 року та виконавчого листа № 161/18324/17 від 24 липня 2019 року.

Постановою Волинського апеляційного суду від 29 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного суду від 21 січня 2021 року, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2020 року скасовано та у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відмовлено.

Зазначає, що з 18 грудня 2019 року ОСОБА_2 після відмови зайняти визначене ним житлове приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 у спільному користуванні разом з ОСОБА_5 більше не вчиняла ніяких дій щодо користування спірним домоволодінням. Окрім того у будинку немає речей відповідачки та вона не намагалась їх туди привезти.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4).

З будинкової книги вбачається, що у вказаному житлі зареєстровані: ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 12-16).

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Як з`ясовано в судовому засіданні, рішенням апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року у справі № 161/3833/15-ц за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про примусове вселення і зобов`язання не чинити перешкод в користуванні будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, ухвалено первісний позов задовольнити. Вселено ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_8 в будинок АДРЕСА_1 , зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_8 перешкод у користуванні будинком (а.с. 70-72).

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року у справі № 161/18324/17 за позовом ОСОБА_2 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування будинком та надвірними будівлями та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, первісний позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_4 повторно визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_2 і її малолітня дочка ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 з урахуванням норм житлової площі, санітарних правил, моральних засад суспільства, а також враховуючи інтереси всіх осіб, які користуються будинком. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю (а.с. 17-19).

Постановою Волинського апеляційного суду від 24 липня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким первісний позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_4 визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_2 і її малолітня дитина ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовлено (а.с. 20-24).

Вказаною постановою встановлені обставини, які свідчать про неможливість реального спільного проживання ОСОБА_2 з дитиною разом із ОСОБА_5 у виділеній позивачу кімнаті, оскільки між ними виникають постійні конфлікти, відсутня можливість поставити своє ліжко для себе і дитини, створено такі умови, що користуватися кухнею протягом цілого дня було обмежено, що негативно впливало би на режим годування малолітньої дитини, а кімната перелаштована власником на приміщення загального користування - столову кімнату.

Отже, власником будинку було виділено для проживання ОСОБА_2 з дитиною приміщення, в якому вона не мала можливості реально проживати, що призвело до порушення її права на користування житлом, яке було встановлене судовим рішенням.

Крім того, з матеріалів справи та показів свідка ОСОБА_12 слідує, що 13.03.2021 року та 29.12.2019 року ОСОБА_2 намагалася вселитися у спірний будинок, однак хвіртка огорожі була закрита на замок (а.с. 64-67).

Отже, з наведеного слідує, що відповідач та її неповнолітня дитина не втратили інтересу до спірного житла і її відсутність протягом року зумовлена перешкодами з боку власника щодо потрапляння до будинку та проживання у ньому.

Тобто, всупереч приписам чинного законодавства, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами фактів наявності передбачених законом підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Своєю постановою Велика Палата Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №447/455/17 дійшла до правового висновку, що при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні та поважність причин такої відсутності. Якщо таке непроживання зумовлене конфліктом чи вчиненням перешкод у вселенні, особу не можна визнати такою, що втратила право на житло.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, перевіривши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і оскільки позивачем та його представником не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами фактів наявності передбачених законом підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 137, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 31 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк