ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/2801/21 Номер провадження 22-ц/814/113/23Головуючий у 1-й інстанції Колодяжна І.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Дороховим Олександром Петровичем,

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 січня 2022 року, постановлене суддею Колодяжною І.М. (повний текст складено 28 січня 2022 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

16.04.2021 позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., відповідач передала у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спірну квартиру, кожному по частці. Пунктом 9 договору передбачено, що продавці та інші особи, в тому числі неповнолітні, які проживають або знаходяться за згодою продавців у проданій квартирі, зобов`язані звільнити квартиру до 22.10.2021 та знятися з реєстраційного обліку.

На даний час у спірній квартирі проживає ОСОБА_1 , яка продала квартиру, та треті особи - ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , тоді як вони, позивачі, не можуть вільно володіти та розпоряджатися своїм майном. Відповідачка постійно перешкоджає їм у праві користування квартирою, чинить перешкоди щодо права володіння та розпорядження квартирою, не надає ключів від вхідних дверей, а також доступу до майна, яке знаходиться у квартирі, у зв`язку з чим позивачі вимушені винаймати житлове приміщення. На теперішній час сторони й досі не можуть дійти згоди щодо права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тому просять усунути вказані перешкоди шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним майном.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24.01.2022 позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідачка після припинення свого права власності на квартиру втратила і право нею користуватися. Доказів наявності підстав для користування нею спірною квартирою після переходу права власності до позивачів матеріали справи не містять.

Відповідачка не погодилася з таким рішенням та в її інтересах адвокат Дорохов О.П. подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що визнанням ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою, вона фактично буде позбавлена житла. Хоча відповідачкою і втрачено право власності на цю квартиру через продаж, але її виселення покладе на неї надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів, оскільки фактично вона стане безхатченком.

Зазначає, що відповідачка більше двадцяти років проживає у квартирі, сплачує витрати на її утримання, ремонт майна та інші обов`язкові платежі, іншого житла не має. Тривалий час проживання у спірній квартирі як члена сім`ї власників житла сина ОСОБА_4 і онука ОСОБА_5 , незалежно від правового режиму цього житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним їй в розумінні статті 8 Конвенції. Тому визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою, що тягне наступне виселення, є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням права на повагу до житла. Такі доводи обґрунтовані посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 15.01.2020 у справі №754/613/18, від 21.08.2019 у справі №569/4373/16-ц.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.09.2022 відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 02.09.2022 справа призначена до судового розгляду.

Сторони, належно повідомлені про час та місце судового розгляду в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, у судове засідання з`явилися, що відповідно до ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.04.2021, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу №9555 від 22.10.2011, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю./а.с. 19/.

Згідно договору купівлі-продажу від 22.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. по р.№9555, ОСОБА_1 (продавець) передала у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (покупці) квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.9 договору «Особливі умови» продавець та інші особи, в тому числі неповнолітні, які проживають або знаходяться за згодою продавців в проданій квартирі, зобов`язані звільнити вказану квартиру до 22 жовтня 2011 року і знятись з реєстраційного обліку.

Згідно довідки з реєстру територіальної громади м.Харкова від 19.04.2021 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 /а.с. 27/.

Районним судом допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що відповідачка є її сусідкою, з якою вона знайома з 2000 року, з 2005 року в квартирі АДРЕСА_2 також мешкав ОСОБА_9 разом із сім`єю. Деякий час сім`я ОСОБА_10 знімала іншу квартиру, а в 2012-2015 роках повернулися у спірну квартиру, а відповідачка ОСОБА_1 на цей час мешкала в іншому місці. Зараз у квартирі проживають ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Про те, що відповідачка не має іншого житла, знає зі слів останньої.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що знає ОСОБА_1 з 2000 року. Через 5-6 років після 2000 року за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 там разом з нею стали проживати невістка з дитиною. Потім, зі ОСОБА_13 , вона дізналася, що ця невістка разом з дитиною переїхали мешкати на іншу адресу по АДРЕСА_3 . Через деякий час вони повернулися до спірної квартири та мешкали в ній разом з ОСОБА_1 . Також остання їй повідомляла, що здійснила купівлю-продаж цієї квартири.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що позивачі, як нові власники квартири обмежені у здійсненні свого права власності щодо вказаної квартири через те, що у ній досі зареєстрована та мешкає колишня її власник ОСОБА_1 , яка з припиненням права власності на спірну квартиру втратила право на володіння, користування та розпорядження нею. При цьому доказів наявності підстав для користування відповідачкою спірною квартирою після переходу від неї права власності до позивачів, - матеріали справи не містять. Данні про те, що позивачі порушили право відповідача на проживання, суду не надані.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому апеляційний суд враховує такі норми права та обставини.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення усяких порушень (перешкод) у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Уразі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Із матеріалів справи убачається, що спірна квартира належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2000. На час укладення нею договору купівлі-продажу від 22.10.2011, за яким покупцями були подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_7 та двоє їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , які відносно продавця були відповідно сином, невісткою та онуками. Кожен із покупців одержав у власність частину спірної квартири.

Позивачами не спростовано, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири попередній її власник ОСОБА_1 продовжувала проживати у спірній квартирі як член сім`ї нового власника - сина, ОСОБА_4 та продовжує користуватися цим житлом разом з ним та іншим співвласником онуком ОСОБА_5 , не маючи іншого, приймає участь у витратах на його утримання.

Позивачі є співвласниками спірної квартири та вимагають визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав втрати права власності, тоді як інші співвласники таких вимог не підтримували.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За нормою ч.1 ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Таким чином, два співвласники, яким належить по частці спірної квартири, без визначення порядку користування цією квартирою з іншими співвласниками, не наділені правом вимагати усунення перешкод в здійсненні права власності щодо всієї квартири.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Хоча відповідачкою і втрачено право власності на цю квартиру через її продаж, але, враховуючи, що вона там продовжила проживати зі співвласників житла сином ОСОБА_4 і онуком ОСОБА_5 , більше двадцяти років, несе витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню житла, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що визнання її такою, що втратила право користування цим житлом, потягне за собою наступне виселення, та покладе на неї надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін.

Тривалий час проживання у спірній квартирі як члена сім`ї власників житла сина ОСОБА_4 і онука ОСОБА_5 , незалежно від правового режиму цього житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним їй в розумінні статті 8 Конвенції. Тому визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою, що тягне наступне виселення, є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням права на повагу до житла. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №754/613/18 від 15.01.2020, №569/4373/16-ц від 21.08.2019, яка є обов`язковою для застосування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Тому апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367,368, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Дороховим Олександром Петровичем, - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенніпозову ОСОБА_14 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.04.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак