Ухвала

31 березня 2023 року

м. Київ

справа № 127/9918/14-ц

провадження № 61-12700св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня

2014 року у складі судді Прокопчук А. В., постанову Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 рокуу складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Голоти Л. О., Рибчинського В.П.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Родовід Банк» мотивована тим, що 04 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), найменування якого з 17 червня 2009 року змінене на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 57/АА-011.08.2, за умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювану кредитну лінію на загальну суму 48 440,00 дол. США строком по 03 лютого 2015 року включно. Кредитні кошти були надані відповідачу на придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу автомобіля від 04 лютого 2008 року. Надалі цей транспортний засіб згідно з договором його застави від 04 лютого 2008 року № 57/АА-011.08.2 переданий банку у заставу. Умовами договору визначена процентна ставка за кредитом у розмірі 12,5% річних. 24 вересня 2008 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору від 04 лютого 2008 року № 57/АА-011. 08.2, згідно з якою процентна ставка за цим договором визначена у розмірі 14,5% річних.

ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість за кредитом у наступному порядку: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами та нарахованими процентами. За умовами кредитного договору за порушення строків повернення коштів чи сплати процентів, чи плати за проведення розрахунків, позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день пеню у розмірі подвійної процентної ставки від суми простроченого платежу.

Позичальник не виконував належним чином зобов`язання, внаслідок чого у останнього виникла кредитна заборгованість, яка станом на 12 травня 2014 року становила 36 721,86 дол. США - сума простроченої заборгованості за кредитом та 769 836,31 грн, що складається з: 661 695,62 грн - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 35 802,05 грн - сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; 68 573,51 грн - 3% річних від суми простроченого кредиту; 3 765,12 грн - 3% річних від суми прострочених процентів за кредитом.

З огляду на викладене ПАТ «Родовід Банк» просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк».

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 57/АА-011.08.2 від 04 лютого 2008 року в сумі 36 721,86 дол. США та 769 836,31 грн, яка складається з: 36 721,86 дол. США - суми простроченої заборгованості за кредитом; 661 695,62 грн - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 35 802,05 грн - суми пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; 68 573,51 грн - суми 3% від суми простроченого кредиту та 3 765,12 грн - суми 3% річних від суми прострочених процентів за кредитом.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада

2019 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Родовід Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішення місцевого суду оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», як правонаступника ПАТ «Родовід Банк», заборгованість за кредитним договором від 04 лютого 2008 року № 57/АА-011.08.2 у сумі

36 721,86 дол. США, що становить суму простроченої заборгованості за кредитом, та 145 687, 41 грy, які складаються з: 101 757,68 грн - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 42 325,14 грн - сума 3 % річних від суми простроченого кредиту; 1 604,59 грн - сума 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом, 1 746,61 грн - судового збору, сплаченого при поданні у суд позовної заяви.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно з інформацією про виконавче провадження від 19 серпня 2014 року, вбачається, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О. О. від 28 серпня 2009 року № 786 звернуто стягнення на автомобіль, який є предметом застави. За рахунок отриманих від реалізації автомобіля коштів задоволенню підлягали вимоги АТ «Родовід Банк» у розмірі: кредит у сумі, еквівалентній 43 063,79 дол. США, відсотки у сумі, еквівалентній 3 619,22 дол. США, пеня у сумі, еквівалентній 982,02 дол. США, що становить 476 65,03 дол. США та згідно з курсом НБУ становило 380 795,92 грн. 14 лютого 2013 року вказаний автомобіль реалізований за ціною 95 400,00 грн. Згідно з розрахунком стягнутих коштів від 20 лютого 2013 року та актом про витрати виконавчого провадження, витрати на проведення виконавчих дій становили 964,64 грн, виконавчий збір - 7 294,43 грн та 72 944,33 грн перераховані на рахунок стягувача у рахунок погашення боргу. З витягу за рахунком боржника вбачається, що 14 березня 2013 року кошти, отримані від примусової реалізації державним виконавцем автомобіля, зараховані в еквіваленті валюти кредиту на погашення основної заборгованості та заборгованості за процентами. Проте, цих коштів було недостатньо для того, аби погасити кредитну заборгованість ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника у порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли вирученої від продажу предмета застави суми недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника у порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Таким чином, у банку на підставі положень статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України «Про заставу» виникло об`єктивне право на стягнення залишку боргу ОСОБА_1 за кредитним договором.

ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом 14 травня 2014 року, тобто після продажу предмета застави (лютий 2013 року) та після зарахування коштів у погашення заборгованості (березень 2013 року), оскільки сума, одержана від продажу, не покрила вимоги заставодержателя. До цього часу, не реалізувавши фактично заставний автомобіль, банк не знав і не міг знати, чи буде достатньо коштів, отриманих від реалізації заставного майна, для повного погашення кредитної заборгованості. У зв`язку із зазначеним, до реального виконання виконавчого напису банк не міг пред`явити до суду позов до ОСОБА_1 , оскільки не було доказів того, що кредитна заборгованість непогашена.

За таких обставин ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з вимогою до ОСОБА_1 про стягнення з заборгованості за кредитом у межах строку позовної давності, а тому доводи ОСОБА_1 про пропуск позивачем строку позовної давності щодо заявлення, зокрема, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки банк реалізував своє право дострокового повернення кредиту шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом 28 серпня 2009 року та пред`явленням його до виконання, та таким чином банк змінив умови щодо строку виконання кредитного договору, є необґрунтованими.

Оскільки сплачених боржником та виручених від продажу автомобіля коштів виявилося недостатньо для погашення заборгованості у повному обсязі, то з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 36 721,86 дол. США простроченої заборгованості за кредитом.

Разом із тим, звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Родовід Банк», крім стягнення заборгованості за кредитом, просило стягнути пеню за несвоєчасне погашення заборгованості: за кредитом - 661 695,62 грн, за несвоєчасне погашення процентів - 35 802,05 грн.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, допоки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи у договорі. Але відповідно до пункту першого частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу так і пені ) застосовується позовна давність в один рік. Відтак стягнути неустойку, зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування можна лише у межах спеціальної позовної давності.

На відміну від обчислення строку позовної давності для вимоги про стягнення штрафу позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожний день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожний день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається цей строк у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується, тобто у даному випадку з 14 березня 2013 року. Таким чином, позивач має право на відшкодування пені за період з 14 травня 2013 року до 14 травня 2014 року (день звернення до суду з даним позовом).

Відповідно до розрахунку заборгованості, зокрема, розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, він проведений позивачем за період до 12 травня 2014 року. Суд не вправі виходити за межі позовних вимог банку, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь банку пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 14 травня 2013 року до 12 травня 2014 року, що становить 101 757,68 грн.

Щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом, то згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості він просить стягнути з ОСОБА_1 пеню за період до 14 березня 2013 року, тобто поза межами строку позовної давності. Через зазначене у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Крім того, банк просив стягнути на свою користь з відповідача 3% річних: 68 573,51 грн - сума 3% річних від суми простроченого кредиту, 3 765,12 грн - від суми прострочених процентів.

Оскільки внаслідок невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за дійсним правочином у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим порушенням, то право на позов про стягнення, зокрема, 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 3% річних від суми простроченого кредиту та процентів у цій справі повинні бути нараховані за період з 14 травня 2011 року до 14 травня 2014 року. Згідно з розрахунком заборгованості, зокрема, нарахуванням 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, він проведений банком за період до 12 травня 2014 року. Суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 14 травня 2011 року до 12 травня 2014 року.

Таким чином, з ОСОБА_1 як боржника у кредитних правовідносинах підлягає стягненню на користь позивача заборгованість, яка становить 36 721,86 дол. США - сума простроченої заборгованості за кредитом та 145 687,41 грн, з яких: 101 757,68 грн - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 42 325,14 грн - сума 3% річних від суми простроченого кредиту, 1 604,59 грн - сума 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту.

17 листопада 2022 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі про відшкодування судових витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня

2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто із ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 15 440,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У грудні 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 рокуі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», залишити без задоволення.

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевим та апеляційним судами повно і всебічно не з`ясовано обставини справи.

Рішення у справі ухвалено апеляційним судом без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності та щодо перебігу строку позовної давності та підстав переривання, зокрема, що звернення позивача до нотаріуса про видачу виконавчого напису свідчить про зміну строку виконання основного зобов`язання, але вчинення виконавчого напису не є окремою підставою для переривання перебігу позовної давності та не свідчить про переривання такого строку) викладених у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 530/732/21, 08 квітня 2020 року у справі № 564/2708/14-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 210/849/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 903/781/21, від 25 листопада 2020 року у справі № 754/3571/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, від 04 листопада 2020 року у справі № 463/4901/16, від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18, від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17,

від 04 грудня 2019 року у справі № 916/1727/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Провадження у суді касаційної інстанції

03 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року.

06 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, а тому призначає справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 34, 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року та касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Інформацію про дату розгляду справи і персональний склад колегії суддів оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
В. А. Стрільчук
І. М. Фаловська