Справа № 317/2521/14-ц
Провадження № 4-с/317/10/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ткаченко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Захаренко А.В.,

прокурора Пархомова Є.В.,

представника стягувача Левіт А.Р.,

державного виконавця Гінатуліної А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу в.о. керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області на постанову про закінчення виконавчого провадження від 20.12.2022, винесену державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гінатуліною Аліною Рафаелівною, стягувач: Запорізька обласна державна адміністрація, боржник: ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

06.01.2023 року в.о. керівником Запорізької окружної прокуратури Запорізької області направлено на розгляд Запорізького районного суду Запорізької області скаргу на постанову про закінчення виконавчого провадження від 20.12.2022, винесену державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Запорізького ВДВС) Гінатуліною А.Р., стягувач: Запорізька обласна державна адміністрація, боржник: ОСОБА_1 ..

Скарга обґрунтована тим, що постановою Запорізького апеляційного суду від 26.02.2019 у справі №317/2521/14-ц, залишеною без змін постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.11.2020, позов прокурора Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області задоволено частково. Серед іншого, зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку (кадастровий номер :07:002:0984), площею 0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу дерев`яної альтанки, басейну та металевого паркану.

У подальшому, у вказаній цивільній справі прокурором одержано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання та на підставі якого державним виконавцемЗапорізького ВДВС 08.05.2019 відкрито виконавче провадження №59052985.

27.12.2022 прокурор Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №59052985.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2019 державним виконавцем, зокрема, вказано про необхідність боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Надалі, 22.07.2020 державним виконавцем на адресу, зазначену у виконавчому листі, ОСОБА_1 скеровано вимогу про зобов`язання у строк до 02.08.2019 виконати рішення суду.

Через півроку, 23.01.2020, на адресу боржниці знову скеровано вимогу про зобов`язання у строк до 06.02

.2020 виконати рішення суду. Матеріали виконавчого провадження також містять декілька актів про здійснення виїздів за адресою розташування земельної ділянки.

Протягом майже трьох років дієвих заходів примусового виконання рішення державним виконавцем не вжито.

Лише після звернення прокурора 12.10.2022 до суду із скаргою на бездіяльність, державним виконавцем оновлено вимоги стягувачу та боржнику про явку для виконання судового рішення, 24.11.2022 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу, 20.12.2022 повторно винесено постанову про накладення штрафу на останню у зв`язку з невиконанням судового рішення.

У той же день, 20.12.2022, державним виконавцем складено акт про невиконання боржницею судового рішення, на адресу Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області скеровано подання (повідомлення про злочин в порядку ст. 214 КПК України).

Під час ознайомлення прокурором із матеріалами виконавчого провадження встановлено, що виконавчий документ до суду, який його видав, не надсилався, оригінал виконавчого листа станом на 27.12.2022 знаходиться в матеріалах виконавчого провадження.

Посилаючись на вказані обставини просить суд: визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 20.12.2022, винесену державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні №59052985; зобов`язати державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження №59052985.

Ухвалою суду від 13.01.2022 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 20.01.2023.

Судове засідання 20.01.2023 було відкладено у зв`язку із неявкою всіх учасників справи, щодо яких була відсутня інформація про належне повідомлення про дату час та місце судового розгляду.

10.02.2023 від головного державного виконавця Запорізького ВДВС надійшов відзив на скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву, обґрунтованим перебуванням державного виконавця на лікарняному. У відзиві державний виконавець зазначила, що доводи скаржника базуються лише тільки на тому, що фактичне виконання рішення не відбулось, не з`ясувавши, що воно не може бути виконано без участі боржника, до якого державним виконавцем застосовано всі вичерпні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання такої категорії судових рішень. Зазначає. що рішення суду не виконано не через дії державного виконавця, а через дії божника. Додатково зазначає, що право власності на земельну ділянку,кадастровий номер :07:002:0984, зареєстровано 02.06.2020 за власником: Держава Україна в особі Запорізької обласної державної адміністрації, а отже стягувач має право розпоряджатися об`єктами нерухомості, розташованими на цій земельній ділянці.

10.02.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку із оголошеною довготривалою повітряною тривогою та загрозою ракетного обстрілу м. Запоріжжя та Запорізького району Запорізької області.

15.02.2023 від першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що висновок державного виконавця про неможливість виконання рішення суду без участі боржника є необґрунтованим, оскільки виконання рішення не є нерозривно пов`язаним з особою боржника.

15.02.2023 судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою представника стягувача Запорізької обласної державної адміністрації, щодо якого не було відомостей про вручення судової повістки.

У судовому засіданні 07.03.2023, після дослідження матеріалів справи та надання учасниками справи пояснень, суд дійшов висновку, що для з`ясування усіх обставин справи, повного та об`єктивного її розгляду, необхідна особиста участь представника стягувача Запорізької обласної державної адміністрації та отримання пояснень від нього щодо відмови у авансуванні витрат на виконавче провадження, а тому явку повноважного представника стягувача у наступне судове засідання було визнано обов`язковою.

У судовому засіданні прокурор підтримав скаргу із зазначених в ній підстав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник стягувача зазначила, що скаргу прокуратури Запорізька обласна державна адміністрація підтримує у повному обсязі, під час здійснення виконавчих дій був присутній повноважний представник стягувача, та дійсно як у 2022 так і у 2023 Запорізькою обласною державною адміністрацією неможливо здійснити авансування витрат на виконавче провадження у зв`язку із відсутністю коштів.

Державний виконавець Гінатуліна А.Р. надала суду пояснення, які за змістом відповідають викладеним у відзиві, зі скаргою не погодилась, просить відмовити у її задоволенні.

Вивчивши та проаналізувавши письмові матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Установлено судом, що 08.05.2019 державним виконавцем Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шваковою А.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, кадастровий номер :07:002:0984 площею 0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу дерев`яної альтанки, басейну та металевого паркану (а.с.9)

24.11.2022 заступником начальника Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косіновим І.В, винесено постанову про накладення штрафу, за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 1700 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.10-11).

20.12.2022 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гінатуліною А.Р. був складений акт, що враховуючи вимоги закону, виконавець не має права примусово входити на територію будинку, що належить фізичній особі без відповідної ухвали суду при примусовому проникненні до житла боржника, листом від 05.12.2022 стягувач повідомив про відсутність можливості фінансування витрат виконавчого провадження, вартість робіт щодо примусового відчинення замків стартує від 700,00 грн. по м. Запоріжжя згідно оголошень, для демонтажу об`єктів визначених виконавчим документом необхідно було б залучати спеціалізовані організації на платній основі, а тому, оскільки стягувач відмовився від авансування витрат виконавчого провадження, рішення суду не може бути виконане без участі боржника (а.с.12-15).

20.12.2022 державним виконавцемЗапорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гінатуліною А.Р. була винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду (а.с.10-11).

20.12.2022 державним виконавцем Гінатуліною А.Р. було направлено подання Запорізькому РУП ГУНП в Запорізькій області розглянути питання щодо порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за невиконання рішення суду виконавчого листа №317/2521/14-ц, виданого 09.04.2019 Запорізьким апеляційним судом (а.с.16-17).

20.12.2022 державним виконавцемЗапорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гінатуліною А.Р. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №59052985 про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, кадастровий номер :07:002:0984 площею 0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу дерев`яної альтанки, басейну та металевого паркану, оскільки стягувач відмовився від авансування витрат виконавчого провадження, рішення суду не може бути виконано без участі боржника (а.с.18-19).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За умовами частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частинами першої та другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «Деркач та Палек проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду відображена в постанові від 29.10.2021 у справі №916/1714/20.

Враховуючи вищевикладене, за змістом положень статей 1, 5, 6, 11, 18 Закону України "Про виконавче провадження" метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а виконавці при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пункт 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини друга, третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, відповідно до змісту наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В обох випадках, про які йдеться в абзацах другому та третьому частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має звернутись до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення. Однак, ухвалити постанову про закінчення виконавчого провадження після такого звернення виконавець може лише у разі невиконання боржником рішення суду, яке не може бути виконане без його участі. Якщо ж судове рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець після відповідного звернення до правоохоронних органів не закінчує виконавче провадження, а продовжує вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, спрямовані на примусове виконання такого рішення.

При цьому накладення штрафів і направлення подання (повідомлення) правоохоронним органам про притягнення боржника до кримінальної відповідальності самі собою не є достатніми заходами з виконання судового рішення. Звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не означає, що виконавець вжив усіх можливих заходів для виконання рішення суду, а свідчить лише про вжиття ним передбачених законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 16.11.2022 у справі №910/7310/20.

Та обставина, що саме ОСОБА_1 за судовим рішенням зобов`язана вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржницею, воно не може бути виконано без її участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону, оскільки судове рішення хоч і зобов`язує саме боржницю вчинити ці дії, однак, не є нерозривно пов`язаним з особою боржниці та не унеможливлює виконання цього рішення без її участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судом обставини невиконання його у добровільному порядку та свідоме ухилення ОСОБА_1 від його виконання. Відсутність можливості авансування витрат виконавчого провадження стягувачем не може бути тією обставиною, яка свідчить про неможливість виконання рішення суду без участі боржника.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постановах у справі №916/4106/14 від 30.08.2018 та у справі №924/315/17 від 25.09.2020.

Також, суд враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 у справі № 923/182/13-г та від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, відповідно до змісту яких та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду скарги обставини, суд вбачає наявність правових підстав для визнання неправомірними дій державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гінатуліної А.Р. щодо винесення постанови від 20.12.2022 про закінчення виконавчого провадження №59052985 та вважає доцільним скасувати вказану постанову.

Щодо вимоги скарги в частині зобов`язання державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження №59052985, суд зазначає наступне.

Частиною першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, чинним законодавством встановлено обов`язок державного виконавця здійснити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження, у разі визнання недійсною відповідної постанови судом.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду про застосування частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про закінчення виконавчого провадження, яка ухвалена без урахування вимог закону, можна оскаржити в судовому порядку, а відновлення відповідних прав скаржника може бути ефективно здійснене у разі задоволення скарги та скасування такої постанови (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/7310/20).

З огляду на те, що відновлення виконавчого провадження є передбаченим законом наслідком визнання постанови про закінчення виконавчого провадження незаконною (неправомірною), суд дійшов висновку про те, що скарга в.о. керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в частині зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження №59052985 не підлягає задоволенню.

Вказаний висновок суду узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 21.06.2018 у справі №903/106/14, від 04.05.2018 у справі №903/973/15 та від 11.04.2018 у справі №905/268/15.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні скарги в частині зобов`язання державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження №59052985.

Водночас суд звертає увагу державного виконавця на приписи ст. 453 ЦПК України, відповідно до якої про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. 247, 255-256, 259-261, 352-355, 447-451 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу в.о. керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області на постанову про закінчення виконавчого провадження від 20.12.2022, винесену державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гінатуліною Аліною Рафаелівною, стягувач: Запорізька обласна державна адміністрація, боржник: ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 20.12.2022, винесену державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні №59052985.

У задоволенні скарги в частині зобов`язання державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження №59052985 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 03.04.2023.

.

Суддя М.О. Ткаченко