Номер провадження: 22-ц/813/2529/23
Справа № 522/1304/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря - Сидоренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Житлово-будівельного кооперативу «Французький бульвар-білдінг» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Французький бульвар-білдінг» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ЖБК «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ», в якому просить:

- зобов`язати ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у повній відповідності до умов чинного договору від 01.11.2014 №27 «Я» та законодавства, виключивши з розрахунків: неіснуючі зобов`язання, економічно необґрунтовані та штучно завищені витрати, фіктивні статті витрат;

- зобов`язати ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води у повній відповідності до умов чинного договору від 27.10.2014 №27 та законодавства, виключивши з розрахунків: неіснуючі зобов`язання, економічно необґрунтовані та штучно завищені витрати, фіктивні статті витрат;

- зобов`язати ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () надати позивачеві виписки по рахунку (рахункам) цього кооперативу за період з 01.01.2017 по 01.01.2021 у яких відображене надходження від споживача грошових коштів за договором від 01.11.2014 № 27 «Я» (оплата послуг з утримання будинку та прибудинкової території, включно з індивідуально спожитими електроенергією та холодною водою); зобов`язати ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () надати позивачеві виписки по рахунку (рахункам) цього кооперативу за період з 01.01.2017 по 01.01.2021 у яких відображене надходження від споживача грошових коштів за договором від 27.10.2014 №27 (оплата послуг з опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 у власності позивача перебуває квартира АДРЕСА_2 (право власності набуто на підставі договору купівлі- продажу). Позивач не є членом (в тому числі й асоційованим членом) ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНОГО КООПЕРАТИВУ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ», заяв про вступ до кооперативу не підписувала та не подавала. Між Позивачем та Відповідачем укладені договори про надання послуг: договір від 01.11.2014 № 27 «Я» про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та договір від 27.10.2014 № 27 про надання послуг з опалення постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Позивач зазначає, що її зобов`язання по платі житлово-комунальних послуг, мають розраховуватися лише на підставі цих договорів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ЖБК «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» про захист прав споживачів задоволено частково.

Зобов`язано ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у повній відповідності до умов чинного договору від 01.11.2014 №27 «Я».

Зобов`язано ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води у повній відповідності до умов чинного договору від 27.10.2014 №27.

Зобов`язано ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» надати ОСОБА_1 виписки по рахунку (рахункам) цього кооперативу за період з 01.01.2017 по 01.01.2021 у яких відображене надходження від споживача грошових коштів за договором від 01.11.2014 № 27 «Я» (оплата послуг з утримання будинку та прибудинкової території, включно з індивідуально спожитими електроенергією та холодною водою).

Зобов`язано ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» надати ОСОБА_1 виписки по рахунку (рахункам) цього кооперативу за період з 01.01.2017 по 01.01.2021 у яких відображене надходження від споживача грошових коштів за договором від 27.10.2014 №27 (оплата послуг з опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води).

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить:

1)рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року у цивільній справі №522/1304/21 в частині вимоги зобов`язати ЖИТЛОВОБУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у повній відповідності до умов чинного договору від 01.11.2014 № 27 «Я» скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги (у цій частині) задовольнити у обсязі, а саме - зобов`язати ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у повній відповідності до умов чинного договору від 01.11.2014 № 27 «Я» та законодавства, виключивши з розрахунків: неіснуючі зобов`язання, економічно необґрунтовані та штучно завищені витрати, фіктивні статті витрат.

2) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року у цивільній справі № 22/1304/21 в частині вимоги зобов`язати ЖИТЛОВОБУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води у повній відповідності до умов чинного договору від 27.10.2014 № 27 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги (у цій частині) задовольнити у повному обсязі, а саме - зобов`язати ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ» () виконати перерахунок заборгованості по оплаті послуг з опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води у повній відповідності до умов чинного договору від 27.10.2014 № 27 та законодавства, виключивши з розрахунків: неіснуючі зобов`язання, економічно необґрунтовані та штучно завищені витрати, фіктивні статті витрат.

3)за результатами розгляду апеляційної скарги задовольнити моє клопотання про постановлення окремої ухвали (додається).

посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позову.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ЖБК «Французький бульвар-білдінг».

В апеляційній скарзі ЖБК «Французький бульвар-білдінг» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення позовної заяви частково.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 22 березня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

21 березня 2023 року ЖБК «Французький бульвар-білдінг» подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що 19 березня 2023 року о 23:25 год було отримано від позивача додаткові письмові пояснення по справі, які викладені на 7 аркушах; з метою реалізації свого права на судовий захист відповідач має ознайомитись із текстом відповідних додаткових пояснень та подати до суду зустрічні пояснення.

Розглянувши заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у раніше поданих документах та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 квітня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційних скаргах, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Будинок знаходиться в управління ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНОГО КООПЕРАТИВУ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-БІЛДІНГ», членом якого позивач не являється.

Між сторонами укладені договори про надання послуг: договір від 01.11.2014 року № 27 «Я» про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та договір від 27.10.2014 року № 27 про надання послуг з опалення постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово- комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-УІІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-УІІІ виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а індивідуальним споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою укладено відповідний договір про надання житлово- комунальної послуги.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Відповідача є комплексне обслуговування об`єктів (код КВЕД: 81.10), а організаційно-правовою формою Відповідача є обслуговуючий кооператив (код КОПФГ: 320).

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України від 10.07.2003 № 1087-ІУ «Про кооперацію» (далі - Закон № 1087-ІУ) згідно зі ст. 23 якого кооперативи мають право провадити будь-яку господарську діяльність, передбачену статутом і не заборонену законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 910/1702/17 (провадження № 12-91гс19) міститься висновок, що обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом ст. 86 ЦК України непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1087-ІУ обслуговуючий кооператив - кооператив, який створюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

У п. 2.2 статуту Відповідача (редакція від 17 листопада 2018 року) вказано, що, серед іншого, метою діяльності Відповідача є надання комунальних та інших послуг мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 756/567/17-ц (провадження № 61-33576св18) зроблено висновок, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам, зокрема житлово-експлуатаційні та інші організації.

Отже, Відповідач здійснює підприємницьку діяльність у якості виконавця житлово-комунальних послуг і виробника окремих комунальних послуг (теплогенеруюча організація), при цьому надаючи житлово-комунальні послуги як членам кооперативу, так і іншим особам (не членам кооперативу), з якими у Відповідача укладені договори про надання послуг.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з серпня 2015 року Відповідач виставляє позивачеві в рахунках до сплати не передбачені зазначеними договорами зобов`язання, за рахунок чого формується заборгованість.

До розрахунків тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території Відповідачем включається утримання несправних та (або) відсутніх інженерних систем, зокрема, систем протипожежної автоматики та димовидалення, які знаходяться у несправному стані, відповідно до даних перевірок ДСНС України; витрат на обслуговування дахової котельної.

Також, позивач посилається на те, що у тарифи на послуги з опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води Відповідачем включаються штучно завищені витрати.

Ці твердження позивача, жодним чином відповідачем не спростовані.

15 квітня 2020 року відповідач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в якому просив суд стягнути з позивача заборгованість по сплаті членських/цільових внесків у розмірі 59872,81 грн.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Закон України від 12.05.1991 № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із пункту 17 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно із положень, закріплених у статті 19 Закону № 1023-ХІІ, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлений статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 525, 610 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи із змісту ст. ст. 526, 538 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 136/1942/16-ц (провадження № 61-19049св18), від 04 вересня 2020 року у справі № 311/2145/19-ц (провадження № 61- 5521св20).

Згідно частини другої статті 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Тлумачення частини другої статті 632 ЦК України свідчить, що в цій нормі закріплено принцип стабільності (або відносної неможливості зміни) встановленої сторонами ціни, що є проявом обов`язковості виконання умов договору (стаття 629 ЦК України). У частині другій статті 632 ЦК України допускається наявність винятків, які можуть бути встановлені договором або законом. При цьому в законі або ж договорі обов`язково мають бути визначені як випадки зміни ціни, так і умови такої зміни.

Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 904/8354/16, від 19 серпня 2019 року у справі №395/499/16-ц (провадження № 61-15404св18).

Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 13 листопада 20-19 року у справі № 686/22924/16-ц (провадження № 61-3375ІСВІ8), від 08 липня 2020; року у справі № 185/7494/15-ц (провадження № 61-48719св18), від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19).

Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки - саме такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 705/6141/14-ц (провадження № 61-28438св18), від 21 листопада 2019 року у справі № 910/3986/16, від 15 липня 2020 року у справі № 711/14075/14-ц (провадження № 61-48075св18).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14- 144цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 569/8755/16-ц (провадження № 61-35800св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 квітня 2020 року у справі № 524/9647/16-ц (провадження № 61-9518св19).

Частиною 1 статті 12 Закону № 2189-УІІІ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно зі ст. 10 Закону № 2189-УІІІ ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відносини між сторонами щодо сплати житлово-комунальних послуг мають регулюватися на підставі умов договорів, які укладені між сторонами, а позивач, як споживач послуг, які надає відповідач має право бути обізнаною щодо руху тих коштів, які нею сплачуються по зазначеним договорам.

При цьому, суд першої інстанції правильно враховував те, що втручання у господарську діяльність відповідача не є предметом даного спору, а тому вважав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача виключити певні складові розрахунків її оплат спожитих житлово-комунальних послуг необґрунтованими та залишає ці вимоги без задоволення, як і вимоги, які безпосередньо не стосуються зобов`язань позивача.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У частині першій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки і їхній діяльності під час вирішення спору».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Тобто, постановлення окремої ухвали є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Окрема ухвала як форма реагування на виявлені порушення вимог законодавства та інструмент для їх усунення має бути законною і обґрунтованою, відповідати вимогам судового рішення (частини перша-третя статті 263 ЦПК України). Окрема ухвала повинна бути належно мотивованою і може бути постановлена тільки на підставі перевірених у суді доказів та встановлених порушень норм права, в тому числі й судом першої інстанції, рішення якого переглядається в апеляційному порядку.

Апеляційний суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства з боку ЖБК «Французький бульвар-білдінг», яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема ст.ст. 366, 384 КК України, так як вказане не доведено заявником належними та допустимими доказами.

Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своїх апеляційних скарг, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржників в апеляційних скаргах про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Французький бульвар-білдінг» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда