Ухвала

29 березня 2023 року

місто Київ

справа № 484/2963/22

провадження № 61-3966ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сотська Світлана Олексіївна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю), стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких»), просила достроково розірвати договір оренди земельної частки (паю) від 01 січня 2007 року, укладеного між сторонами; стягнути з відповідача на її користь заборгованість з орендної плати

за 2020-2021 роки у розмірі 7 021,84 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач умови договору не виконує та систематично не сплачує орендну плату за два роки поспіль, що є суттєвим порушенням орендарем взятих на себе зобов`язань з виплати орендної плати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Достроково розірвано договір оренди земельної частки (паю) від 01 січня 2007 року, укладений між ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 квітня 2007 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за № 629.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за 2020-2021 роки у розмірі 7 021,84 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» задоволено. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Здійснено розподіл судових витрат.

Встановивши, що відповідач здійснив виплату орендної плати представнику позивачки за довіреністю на підставі платіжних доручень від 07 лютого 2022 року № 648 у розмірі 3 916,10 грн та від 07 лютого 2022 року № 649 у розмірі 2 977,29 грн, за 2020-2021 роки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повторної виплати позивачу орендної плати за цей період.

Також суд апеляційної інстанції зробив висновок, що невиплата відповідачем орендної плати у строки, визначені договором зумовлена також діями позивачки, яка не повідомила орендаря про зміну свого місця проживання, оскільки відповідач у листопаді 2021 року направив на адресу ОСОБА_1 , зазначеної у договорі оренди землі, листа з пропозицією отримати орендну плату за 2020-2021 роки, проте за відсутністю адресата поштове відправлення не вручено.

У березні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сотська С. О., в якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року в частині відмови у задоволені позову про дострокове розірвання договору оренди земельної частки скасувати, рішення суду першої інстанцій у відповідній частині залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної частки (паю), стягнення орендної плати

за 2020-2021 роки у розмірі 7 021,84 грн, то визначаючи ціну позову у справі, необхідно виходити із суми заборгованості, яку просила стягнути позивачка, а також із суми, визначеної до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України (сукупність платежів, але не більше ніж за три роки).

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень договір оренди земельної ділянки (паю) укладений між сторонами 01 січня 2007 року, строком на 50 років зі сплатою щорічної орендної плати у розмірі 813,59 грн.

Тому ціна позову у цій справі становить 9 462,61 грн із розрахунку: 7 021,84 + (813,59 х 3).

Отже, ціна позову у цій справі становить 9 462,61 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки.

Підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, немає.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення ЄСПЛ у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення ЄСПЛ у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд враховує, що застосування критерію малозначності справи, судові рішення у якій за законом не підлягають касаційному оскарженню, є передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сотська С. О., подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сотська Світлана Олексіївна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю), стягнення орендної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак