Справа № 161/8234/22 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/201/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача адвоката Кобилинського А. О.,

представників відповідачів Бондарук Т.Ю., Андрусік О. А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Луцької міської ради про скасування усиновлення, зустрічним позовом Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2022 року

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 28 червня 2022 року звернулись з позовом до відповідача Органу опіки та піклування Луцької міської ради про скасування усиновлення. Позов мотивують, тим що ними усиновлено дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено прізвище та по батькові на « ОСОБА_5 », дату народження на ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження на м. Луцьк Волинської області, згідно рішення Кам`янобрідського районного суду м. Луганська від 27 грудня 2010 року та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено прізвище, ім`я та по батькові на « ОСОБА_7 », дату народження на ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно рішення Краснолуцького міського суду м. Луганська від 28 грудня 2010 року. Після переїзду в м. Луцьк діти почали відвідувати дитячий садок і з того часу вони побачили нехорошу поведінку дітей, так як діти не слухались та викрадали речі в дитсадку і вдома. Сподівались, що діти переростуть і вони зможуть їх виховати, приділяли їм багато уваги та турботи. З часом поведінка дітей погіршувалась. Навчаючись в школі, діти продовжували вчиняти крадіжки, не слухались, не хотіли вчитись, постійно спілкувались нецензурно. Їхні намагання говорити з дітьми, переконати не давало належних результатів. Останні роки поведінка дітей стала нестерпною та загрозливою для них як батьків. Діти почали приводити додому незрозумілих друзів, наркоманів, алкоголіків, погрожували їм. Восени 2021 року син зник з дому, про що була написана заява в поліцію. Дочку звільнили за поведінку з військового ліцею, а потім поновили. В 2022 році після свята Пасхи діти знову пропали, їх знайшли в притоні і працівники поліції помістили їх в Рожищенський притулок служби в справах дітей. Тривалий час не можуть виконувати своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Зазначають, що є підстави передбачені п.3 ч.1 ст.238 СК України для скасування усиновлення. Просили скасувати усиновлення ними ОСОБА_4 (зараз ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке відбулось на підставі рішення Кам`янобрідського районного суду м. Луганська від 27 грудня 2010 року, та ОСОБА_6 (зараз ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке відбулось на підставі рішення Краснолуцького міського суду м. Луганська від 28 грудня 2010 року, внісши відповідні зміни до актових записів про народження дітей щодо батьків, поновивши відомості до усиновлення.

Відповідач Орган опіки та піклування Луцької міської ради 11 серпня 2022 року подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що в 2010 році відповідачі усиновили дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Батьки виховували дітей 12 років, пройшли етапи адаптування дітей, налагодження контакту, створення нової сім`ї, розподіл обов`язків. У підлітковому віці діти почали проявляти свою індивідуальність і незалежність, самовиражатись і самостверджуватись, почались конфлікти в сім`ї. Батьки не підтримали дітей, а навпаки загострили проблему байдужістю, агресією, неповагою, вчиненням над ними психологічного та фізичного насилля. У Службу в справах дітей 07 жовтня 2021 року звернулась ОСОБА_2 із повідомленням про те, що син дві доби не ночує вдома. Він був направлений до притулку для дітей служби у справах дітей Волинської ОДА, де перебував протягом місяця. Після проведення корекційної роботи ОСОБА_8 повернувся в сім`ю. Ситуація в родині погіршилась, між батьками і дітьми виникали конфлікти та непорозуміння. 28 квітня 2022 року діти були влаштовані до притулку для дітей служби у справах дітей Волинської ОДА. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26 липня 2022 року ОСОБА_1 повідомив, що він з дружиною відмовляється забирати дітей з притулку, відмовляються їх виховувати, доглядати, спілкуватися, допомагати в здобутті освіти та надавати фінансову допомогу. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили розірвати родинний зв`язок, скасувавши усиновлення. Ці обставини у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Просив позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з них аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини кожному на особистий рахунок дитини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Луцької міської ради про скасування усиновлення відмовлено. Зустрічний позов Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1/6 частині кожному всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2022 року і до досягнення повноліття, на особисті рахунки дітей. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1/6 частині кожному всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2022 року і до досягнення повноліття, на особисті рахунки дітей.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вказують, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Ними доведені обставини, на які вони посилались при подачі позову, що між ними і дітьми склались незалежно від їх волі стосунки, які роблять неможливими спільне проживання та виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_7 заявила, що вона не бажає повертатись до них, не хоче з ними проживати. Аналогічну позицію зазначив і ОСОБА_5 . Діти самовільно залишили своє місце проживання. Висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Вони любили, піклувались про дітей, постійно приділяли багато уваги дітям, відпочивали разом, купували їм речі, іграшки, привчали до навчання, праці, діти були щасливі, а не принижені. Діти були проблемні, з ними постійно проводились бесіди з приводу крадіжок та поведінки; пояснювали, що вони люблять їх як своїх дітей. Вони звертались до психолога за допомогою. Підстави зустрічного позову вважають необґрунтованими. Саме по собі звернення до суду з позовом про скасування усиновлення не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки таке звернення є їх правом і зумовлене виключними обставинами. Вони, як батьки, турбувались про дітей і після поміщення їх до притулку. Просять скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позов, а у зустрічному позові відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачі, їх представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представники відповідача апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити у її задоволенні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Кам`янобрідського районного суду м. Луганська від 27 грудня 2010 року задоволено заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - усиновлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ім`я дитини залишено без змін; змінено прізвище та по батькові на « ОСОБА_9 », « ОСОБА_10 », дату народження на ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження на м. Луцьк Волинської області; батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , внесено відповідні зміни в актовий запис про народження.

Відповідно до рішення Краснолуцького міського суду м. Луганська від 28 грудня 2010 року задоволено заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - усиновлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; змінено прізвище, ім`я, по батькові на « ОСОБА_7 », дату народження на ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , внесено відповідні зміни в актовий запис про народження.

Діти проживають у сім`ї позивачів з грудня 2010 року. Згідно акту обстеження умов проживання в родині ОСОБА_9 встановлено наявність створення для дітей належних умов та росту та розвитку, діти мають окрему кімнату, забезпечені необхідним робочим місцем для навчання.

Притулок для дітей служби у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації 29 квітня 2022 року повідомив службу у справах дітей Луцької міської ради про те, що з 28 квітня 2022 року в притулку перебувають ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Причина направлення в притулок: самовільне залишення постійного місця проживання. Зі слів дітей відомо, що вони протягом доби не перебували вдома, причиною залишення сім`ї є постійні непорозуміння з батьками.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Луцької міської ради від 03 серпня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 серпня 2022 року, доцільно просити суд позбавити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .

На час ухвалення рішення судом першої інстанції та розгляду справи у апеляційному суді ОСОБА_7 навчається у Торчинському професійному ліцеї за професією «кухар», перебуває у притулку для дітей служби у справах дітей Волинської облдержадміністрації, ОСОБА_5 навчається у Луцькому вищому професійному училищі за професією «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення», проживає у гуртожитку училища.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Зазначені положення закріплені в статті 207 СК України.

У пункті 3 частині 1 статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім того, вказана постанова наголошує, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 квітня

2022 року у справі № 343/1092/20, від 23 червня 2022 року у справі №№ 175/1713/20.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

При вирішенні питання про скасування усиновлення, суд враховує, що діти з чотирьох років виховувались у сім`ї ОСОБА_9 , тобто більше 12 років, і між дітьми та батьками склались родинні відносини. Судом першої інстанції було заслухано думку дітей про відносини, які існують між ними та усиновлювачами.

Зміна поведінки дітей в негативну сторону, виникнення конфліктних відносин між дітьми та батьками, що призвело до ускладнень стосунків між ними та роблять на даний час неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків, не є підставою для скасування усиновлення дітей.

Колегія суддів не вважає, що лише негативна поведінка дітей вплинула на ситуацію в сім`ї, призвела до конфліктних, напружених відносин, а виходить також і з того, що батьки недостатньо сприяли вирішенню цих конфліктних ситуацій. Позивачі не довели і апеляційний суд не встановив неможливості виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків незалежно від їх волі у стосунках, які склалися між ними та дітьми.

Зазначаючи в апеляційній скарзі, що вони, позивачі, відвідували психолога з дочкою, але це не дало результатів, колегія суддів не бере до уваги, хоча такий факт підтвердився поясненнями неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , так як матеріали справи не містять доказів надання фахової психологічної допомоги як дітям так і батькам, будь-яких психологічних висновків, експертиз, обстежень, проходження соціально-психологічної реабілітації, яка, на думку суду, потрібна у вказаній ситуації.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 повернувся проживати у сім`ю, хоч і на деякий час. Позивачі подавали до апеляційного суду заяву про відмову від позову про скасування усиновлення відносно ОСОБА_5 , яку в подальшому не підтримали у зв`язку зі зміною обставин.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_5 , наданою Луцьким ВПУ, він не проявляв особливого бажання до навчання, безвідповідально ставиться до виконання навчально-виробничих завдань, веде бездомний спосіб життя; в період проживання з батьками відчувались суттєві зміни - систематично відвідував заняття, був дисциплінованим, була адекватна реакція на зауваження.

Торчинський професійний ліцей 26 жовтня 2022 року звертався у Службу у справах дітей про допомогу і сприяння у направленні ОСОБА_7 в притулок для дітей. Зазначено у повідомлені, що ОСОБА_12 порушує дисципліну в навчальному закладі, без дозволу вихователів, коменданта зникає з гуртожитку.

У даному випадку скасування усиновлення буде порушувати права дітей, не відповідатиме інтересам дітей, що є недопустимим.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення, а саме, що між усиновлювачами і дітьми склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.

Пунктом други частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на орган опіки та піклування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в подальшому не бажають брати участь у вихованні та утриманні дітей і це свідчить про свідоме ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Такий висновок суду є передчасним, зробленим без надання належної оцінки всім доказам по справі. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як батьки, матеріально утримували дітей, забезпечували дітям належні умови для росту та розвитку. Згідно пояснень вчителів, характеристик на дітей від червня 2022 року, наданих Луцьким НВК №26, батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 займались вихованням дітей, приділяли належну увагу, піклувались про їх фізичний та інтелектуальний розвиток, мати ОСОБА_2 постійно підтримувала контакт з учителями, цікавилась навчанням дітей, зверталась за допомогою до вчителів у вихованні дітей. Під час перебування дітей у притулку батьки приїжджали їх відвідувати, цікавилися їхнім життям. Після повернення сина ОСОБА_13 у сім`ю, батьки прийняли його, бажали налагодити нормальні стосунки з ним. Апеляційний суд вважає, що небажання ОСОБА_7 на даний час спілкуватись з батьками, суперечить її інтересам.

Органом опіки та піклування подано позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 після пред`явлення позову про скасування усиновлення під час розгляду справи у суді першої інстанції. В апеляційному суді думка представників органу опіки та піклування з приводу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_13 змінювалась.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком органу опіки та піклування 03 серпня 2022 року про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки він є необґрунтованим. У висновку не зазначено у чому полягає ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, їхня винна поведінка та не зазначено і не подано суду жодного доказу на підтвердження факту свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків до дня подачі позову.

Апеляційним судом встановлено, що до батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 раніше не застосовувалися службою у справах дітей попередження про необхідність змінити своє ставлення до дітей, не надавалась соціальна допомога, консультування. Суду не надано доказів, що службою у справах дітей здійснювався контроль за умовами проживання та виховання усиновлених дітей. Обстеження умов проживання дітей було здійснено службою у справах дітей Луцької міської ради лише після звернення до неї позивача ОСОБА_2 у жовтні 2021 року. Засідання комісії з питань захисту прав дитини відбулося 26 липня 2022 року під час розгляду справи у суді щодо скасування усиновлення.

Не надано об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно усиновлених дітей. Порушення прав дітей зі сторони батьків не встановлено. Батьки проти позбавлення батьківських прав заперечують, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Саме по собі звернення з позовом про скасування усиновлення не може бути підставою для позбавлення батьківських прав усиновлювачів.

Вирішуючи спір в частині позбавлення батьківських прав, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, а тому в позові слід відмовити. Оскільки суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову про позбавлення батьківських прав, то відповідно суд відмовляє у стягненні аліментів на їх утримання, оскільки це є похідною вимогою.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін рішення суду в частині первісного позову про відмову у скасуванні усиновлення, скасування рішення суду в частині зустрічного позову про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного Волинської області від 22 листопада 2022 року у цій справі в частині зустрічного позову скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

В решті рішення суду в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді