ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м.Суми

Справа №587/517/21

Номер провадження 22-ц/816/851/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сергієнка Олега Юрійовича

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року у складі судді Степаненка О.А., ухвалене в м. Суми,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Нагорного В.Б. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом знесення самовільно побудованої споруди.

Свої вимоги мотивував тим, що з він є власником земельних ділянок площею 0,0771 га, кадастровий номер :08:001:0656 та площею 0,3959 га, кадастровий номер :08:001:0657, житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 та земельних ділянок з кадастровими номерами :08:001:0153, площею 0,0699 та :08:001:0153, площею 0, 4501.

Вказував, що відповідачем на спільній із позивачем межі земельних ділянок вздовж житлового будинку ОСОБА_1 було побудовано з листового металу господарську споруду (гараж-майстерню) для зберігання сільськогосподарської техніки, запчастин та паливо-мастильних матеріалів. При здійсненні будівництва відповідачем не було забезпечено відступ від межі земельних ділянок вглиб власної території, а зовнішня стіна вказаного вище гаражу розміщена безпосередньо по лінії межі. Разом з цим, при влаштуванні перекриття збудованого самочинно гаражу, відповідачем не влаштовано стоки дощової води та води від танення снігу на власну територію, а навпаки всі атмосферні опади, збираючись на площині даху гаражу, стікають на стіну будинку позивача, а недостатня відстань від стін будинку позивача та гаражу відповідача створює небезпеку його руйнування.

Висновком земельно-технічного дослідження № 15 від 07 травня 2020 року встановлено, що позивачеві неможливо вільно користуватись житловим будинком та господарськими будівлями, здійснювати належний догляд за ними, адже відстань від виступаючої конструкції стін житлового будинку та гаражу відповідача становить менше ніж один метр, що є порушенням будівельних норм та правил.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив зобов`язати відповідача знести самовільно збудований вздовж житлового будинку АДРЕСА_1 гараж (навіс), а в разі відмови від добровільного знесення - знести його за рахунок відповідача.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 знести самовільно збудований гараж (навіс) за адресою АДРЕСА_2 , розташований вздовж житлового будинку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

У разі відмови добровільно знести даний об`єкт, провести примусове його знесення за рахунок ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн повернення судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Сергієнко О.Ю., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем висновок земельно- технічного дослідження № 15 від 07 травня 2020 року не може слугувати доказом порушення відповідачем прав позивача, оскільки висновки вказаної експертизи жодним чином не доводять порушення прав позивача з боку відповідача, а натомість, доводять фактично порушення з боку самого позивача, як при користуванні земельною ділянкою, так і при будівництві будинку.

Крім того, висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1675 від 03 лютого 2023 року є недопустимим доказом у справі, оскільки його подано позивачем у порушення ст. 83 ЦПК України, а відтак такий висновок не повинен був братися судом до уваги.

Вказує, що Верховний Суд у своїх рішеннях у справах № 458/1173/14-ц, № 726/824/15-ц неодноразово наголошував, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою знесення нерухомості, збудованої з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відповідач протягом розгляду справи не відмовлялася від свого обов`язку влаштувати водовідведення з навісу у відповідності з вимогами ДБН, проте позивач чинить перешкоди, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зазначає, що посилання суду на те, що відповідач не запропонував жодних варіантів врегулювання спору, не відповідає дійсності, оскільки в судових засіданнях позивач неодноразово стверджував, що його не влаштовує встановлення відповідачем водовідведення з навісу, навіс має бути знесений відповідачем.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Марченка І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що враховуючи самовільну побудову відповідачем гаражу (навісу) з порушенням протипожежних відстаней та на межі земельних ділянок, що перешкоджає належному користуванню позивачем належним йому житловим будинком та призводить до його руйнації, небажання відповідача здійснити перебудову гаражу (навісу), вважає, що суд правильно застосував ефективний спосіб захисту у вигляді знесення гаражу (навісу) за рахунок ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Марченка І.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок - площею 0,0771 га, кадастровий номер :08:001:0656, та площею 0,3959 га, кадастровий номер :08:001:0657, а також житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с .83).

З технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 вбачається, що спірний навіс К, зведений з профлиста (металопрофілю) у 2019 році (а.с. 84-87).

Відповідно до висновку земельно-технічного дослідження № 15 від 07 травня 2020 року, виходячи зі складеного графічного додатку № 1, фактичне землекористування у виді паркану та умовних меж (без огорожі) за адресою по АДРЕСА_1 , не відповідає межам, визначеним в технічній документації із землеустрою та обмінним файлам на цю ділянку (кадастровий номер - :08:001:0656, :08:001:0657 (додаток 3-4). Виходячи зі складеного графічного додатку № 2, власникам будинку АДРЕСА_1 при такому розмежуванні між ділянками (кадастровий номер 00:08:001:0656) по АДРЕСА_1 та кадастровий номер 0:08:001:0153 по АДРЕСА_2 вільно користуватися житловим будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за ними (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) не можливо, так як відстань від виступаючої конструкції стін житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 до межі, визначеної в технічній документації із землеустрою та обмінних файлів між ділянками, менше ніж 1.0 м. (а.с. 8-22, 118-133).

Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1371від 21 квітня 2020 року розташування надвірних будівель та споруд, навісів, цегляної прибудови, побудованих на сусідній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 не відповідають державним будівельним та протипожежним нормам по відношенню до житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 . Порушені п. 3.25, табл. №1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), п. 6.1.41, табл. №І5.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» (а.с. 48-64, 134-150).

З висновку також вбачається, що між ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 на відстані 1,69 м від житлового будинку літ. «А-ІІ» (№ 61) установлене огородження з металопрофілю по бетонному цоколю на металевих стойках. Висота бетонного цоколя становить - 0,1 м, висота огородження з металопрофілю становить - 2,61 м. Загальна висота паркана становить - 2,71 м, що не відповідає п. 6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій. Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій».

На ділянці № 59 розташовані: навіс зі стінами із шиферу на відстані 0,52 м від огородження і цегельна прибудова до сараю, розташована по границі ділянки, на відстані 1,73 м від сараю літ. «В». Водостік з покрівлі прибудови сараю не організований, вода стікає на територію садиби № 61 під фундаменти житлового будинку і сараю літ. «В». Немає жолобів і ринв із направленим водостоку на ділянку власника (ділянці № НОМЕР_1 ), що не відповідає п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських сільських поселень» (діючий на момент будівництва), п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій». При рясних опадах можливе влучення стічної води під житловий будинок літ. «А-ІІ», що приведе до нерівномірного осідання фундаменту й появі тріщин на будинку.

Будови розташовані з порушенням протипожежних норм див. таблиця №1 ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), табл. №15.2 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій».

Між гаражем, розташованим на ділянці № НОМЕР_1 і огородженням з металопрофилю побудований навіс для зберігання трактора. Водостік з покрівлі навісу не організований, вода стікає на територію садиби № 61 під фундаменти житлового будинку. Немає жолобів, ринв із направленим водостоку на ділянку власника (ділянку № НОМЕР_1 ), що не відповідає п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій».

Будова розташована з порушенням протипожежних норм див. таблиця №1 ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий в момент будівництва), табл. № 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій».

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1675 від 03 лютого 2023 року розташування надвірних будівель та споруд навісів, цегляної прибудови, побудованих на сусідній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 не відповідають державним будівельним та протипожежним нормам по відношенню до житлового будинку АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_1 . Порушені п. 3.25, табл. № 1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), п. 6.1.41, табл. № 152 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» (а.с. 181-188).

З висновку також вбачається, на ділянці № НОМЕР_1 розташовані: навіс зі стінами із шиферу на відстані 0,52 від огородження і цегельна прибудова до сараю, розташована по границі ділянки, на відстані 1,73 м від сараю літ. «В». Водостік з покрівлі прибудови сараю не організований, вода стікає на територію садиби № 61 під фундаменти житлового будинку і сараю літ. «В», що призвело до руйнування вимощення. Немає жолобів і ринв із направленим водостоком на ділянку власника (ділянці № НОМЕР_1 ), що не відповідає п. 3.25 ДБП 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), п. 6.1.41 ДБП Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій». При рясних опадах можливе влучення стічної води під житловий будинок літ. «А-ІІ», що призвело до руйнування вимощення, можливо нерівномірне осідання фундаменту й поява тріщин на будинку.

Будови розташовані з порушенням протипожежних норм див. таблиця № 1 ДБН360- 92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), табл. № 15.2 ДБШ Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій».

Між гаражем, розташованим на ділянці АДРЕСА_2 і огородженням з металопрофілю побудований навіс для зберігання трактора. Водостік з покрівлі навісу не організований, вода стікає на. територію садиби №61 під фундаменти житлового будинку. Немає жолобів і ринв із направленим водостоку на ділянку власника (ділянку № НОМЕР_1 ), що не відповідає п. 6.1.41 ДБП Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова території».

Будова розташована з порушенням протипожежних норм див. таблиця № 1 ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), табл. №15.2 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій».

Між ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 на відстані 1,69 м і 1,79 м від житлового будинку літ. «А-ІІ» (№ 61) установлене огородження з металопрофілю по бетонному цоколю на металевих стійках. Висота бетонного цоколя становить 0,1 м, висота огородження з металопрофілю становить 2,98 м. Загальна висота паркана становить - 3,08 м, що не відповідає п. 6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій. Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій».

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснив, що гараж (навіс), що підходить до стіни будинку позивача, побудований в 2020 році. У 1981-1982 роках навіс уже був зведений, але в меншому розмірі.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що навіс та паркан з шиферу вже був зведений ОСОБА_7 з кінця 70-х на початку 80-х років, коли будинку ОСОБА_1 не було.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснив, що спірний навіс був збудований приблизно в 2020 році. До цього на цьому місці стояв старий навіс.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснив, що спірний навіс з початку 80-х років уже був зведений його батьком, ОСОБА_7 , а в минулому 2020 році навіс перебудували.

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що самочинно збудований відповідачем гараж (навіс) за адресою АДРЕСА_2 , розташований вздовж прилеглого житлового будинку позивача АДРЕСА_1 з порушенням державних та протипожежних норм, що чинить перешкоду ОСОБА_1 у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а тому права позивача, як власника сусіднього домоволодіння, підлягають захисту шляхом знесення самочинно побудованого гаражу (навісу).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 4 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена на для цієї мети; або без відповідного документа, який діє право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві.

Відповідно до п. 24 Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (в тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18) зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини тощо.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

В силу положень ст. 376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

При проведенні будівельних робіт ОСОБА_2 повинна була діяти з дотриманням положень ст. 375 ЦК України, вимог законодавства, що регулює проведення будівельних робіт, не допускати при цьому порушення прав власника сусідньої земельної ділянки.

Відповідно до п. 3.25* Державних будівельних норм України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно з п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами [ДБН. 1.1-25].

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що внаслідок самочинно збудованого відповідачем гаражу (навісу) не було забезпечено відступ від межі земельних ділянок вглиб власної території, зовнішня стіна гаражу розміщена безпосередньо по лінії межі, відповідачем не влаштовано стоки атмосферних опадів, які збираються на площині даху гаражу та стікають на стіну будинку позивача.

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1675 від 03 лютого 2023 року вбачається, що розташування спірного гаражу (навісу) на ділянці за адресою: АДРЕСА_2 не відповідають державним будівельним та протипожежним нормам по відношенню до житлового будинку АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_1 . Порушені п. 3.25, таблиця №1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), п. 6.1.41, табл. № 152 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Отже, факт порушення відповідачем діючих державних норм та правил підтверджується вказаним висновком експертизи, який суд першої інстанції правильно взяв до уваги під час ухвалення рішення суду.

ОСОБА_2 не скористалася передбаченим ст. 106 ЦПК України правом подати до суду висновок експерта, складений за її замовленням.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 , всупереч зазначеним вимогам закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження можливості здійснити перебудову гаражу (навісу) відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що знесення спірної споруди є крайньою мірою, оскільки відповідачем не надано доказів того, що усунення порушення прав позивача через здійснене відповідачем будівництво можливе без застосування крайнього заходу знесення спірної споруди, а можливе шляхом проведення перебудови і така перебудова можлива.

Крім того колегія суддів зауважує, що справа перебуває на розгляді суду більше двох років і відповідач не була позбавлена можливості усунути порушення, допущені при будівництві спірної надвірної споруди, однак нею не вжито ніяких дій щодо приведення будівництва у відповідність до норм і правил, визначених державними правилами та протипожежними нормами, не проведено жодних перебудов, не встановлено водовідведення з навісу.

Необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем чиняться відповідачу перешкоди у встановленні водовідведення з навісу у відповідності з вимогами ДБН, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування вказаних доводів.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про порушення відповідачем права позивача на користування домоволодіння та наявність підстав для усунення створених відповідачем перешкод шляхом знесення самовільно побудованої споруди.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сергієнка Олега Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина