ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/62/22 Номер провадження 22-ц/814/2019/23Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп»

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року, постановлене суддею Зіненко Ю.В.

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Даньшина Аліна Віталіївна, державний реєстратор КП «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади Полтавської області Котляревський Сергій Олександрович про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації, виправлення технічної помилки державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ТОВ «Бурат-Агро» звернулося до суду з даним позовом в якому просило визнати недійсним договір оренди землі № 123, укладений 26.07.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:014:0035, скасувати запис про його державну реєстрацію та виправити технічну помилку, допущену державним реєстратором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 жовтня 2004 року між ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,0477 га, кадастровий номер :00:014:0035, строком на 10 років. Вказаний договір було зареєстровано у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 07.12.2004 за № 99.

Відповідно до додаткової угоди від 14.04.2012 строк користування вказаною земельною ділянкою було збільшено, пункт 8 договору викладено в новій редакції та сторонами договору було визначено, що строк користування земельною ділянкою становить 20 років.

01 липня 2016 року договір оренди землі було викладено в новій редакції та пунктом 8 договору було встановлено, що цей договір укладено до 31 грудня 2024 року з переважним правом для позивача на поновлення цього договору на новий строк. Вказана додаткова угода була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.08.2016 державним реєстратором Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області Голуб М.С.

01.10.2017 між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду, якою договір оренди земельної ділянки було викладено в новій редакції та пунктом 8 договору було встановлено, що цей договір укладено до 31 грудня 2029 року з переважним правом для позивача на поновлення цього договору на новий строк.

У вересні 2020 року позивачу стало відомо, що 10.08.2020 між відповідачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) строком на 1 рік щодо цієї ж земельної ділянки кадастровий номер :00:014:0035.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 10.08.2021, яке набрало законної сили 13.09.2021, даний договір емфітевзису визнано недійсним.

26.07.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано договір емфітевзису та укладено новий договір оренди землі № 123 від 26.07.2021 із ТОВ «СКП «Сількомунгосп» щодо спірної земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ «Бура-Агро». Вказаний договір зареєстрований у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, оскаржуваний договір оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» укладено під час дії договору оренди землі від 15.10.2004, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бурат-Агро».

Окрім того, під час реєстрації додаткової угоди від 01.10.2017, якою строк дії договору оренди землі від 15.10.2004 визначено до 31.12.2029, суб`єктом реєстрації строк дії договору оренди змінено з 31.12.2024 на 31.12.2019, замість визначеного договором 31.12.2029. Оскільки між сторонами не укладалося жодних інших додаткових угод, якими б строк дії договору оренди землі було визначено до 31.12.2019, тому державним реєстратором було допущено технічну помилку під час внесення відповідних відомостей до державного реєстру.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, виправлення технічної помилки державного реєстратора задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди землі № 123 від 26 липня 2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:014:0035 площею 4,0477 га.

У іншій частині позову відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що оспорюваний договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зареєстрований до закінчення дії попереднього договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_1 , що призводить до порушення прав позивача, як орендаря.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визнання недійсним спірного договору оренди землі є безпідставним, оскільки товариство є добросовісним набувачем. Таким чином, ТОВ «СКП «Сількомунгосп» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не порушувало прав позивача.

Від ТОВ «Бурат-Агро» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що ТОВ «СКП «Сількомунгосп» є стороною оскаржуваного договору оренди землі, яке своїми діями, які полягали в укладенні оскаржуваного договору, порушило права позивача, тому є належним відповідачем у даній справі. Окрім того, апелянт є орендарем за оскаржуваним договором, а не набувачем земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , тому обізнаність чи необізнаність ТОВ «СКП «Сількомунгосп» про наявність права оренди ТОВ «Бурат-Агро» жодним чином не спростовує цього права та не припиняє його.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 4,05 га, кадастовий номер :00:014:0035, яка розташована на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 090201 (т. 1, а.с. 28).

15 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бурат-Агро», в особі генерального директора Бугрія В.Г., укладений договір оренди даної земельної ділянки.

Відповідно до пункту 8 договору, договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Вказаний договір зареєстрований у Решетилівському відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.12.2004 за №99 (т. 1, а.с. 10-11).

При укладенні цього договору сторони погодили його умови, у тому числі щодо зміни умов договору і припинення його дії. Згідно із пунктом 37 дія договору припиняється: у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність тощо. Відповідно до пункту 38 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п. 39 договору).

Згідно Акту прийому передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2004 року орендодавець в особі ОСОБА_1 передає, а орендар ТОВ «Бурат -Агро» в особі директора ОСОБА_3 приймає земельну ділянку площею ріллі 4,05 га, що розташована на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області (т. 1, а.с. 12 зворотня сторона).

Додатковою угодою, укладеною 14.04.2012 між ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_1 , до договору оренди від 15.10.2004 року були внесені зміни, зокрема викладено п. 8 договору у новій редакції, якою збільшено термін дії даного договору до 20 років ( т.1, а.с. 15).

Дані зміни зареєстровані на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21708340 від 29.05.2015, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т. 1, а.с. 16, 19).

01 липня 2016 року між ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору оренди від 15.10.2004 року, відповідно до якої пункт 8 договору оренди землі від 15 жовтня 2004 року викладено в наступній редакції: «Договір укладено до 31 грудня 2024 року. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк». Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що дана угода вступає в дію з моменту підписання її сторонами та набирає чинності після її реєстрації (т. 1, а.с. 20-21).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 08.08.2016, зміни, передбачені додатковою угодою від 01.07.2016 до договору оренди земельної ділянки від 15.10.2004, кадастровий номер :00:014:0035, площею 4,0477, яка належить ОСОБА_1 , зареєстровані державним реєстратором Решетилівського районного управління юстиції Голуб М.С., номер запису про інше речове право: 9860199. Зокрема міститься запис про те, що договір укладено до 31 грудня 2024 року з правом пролонгації (т. 1, а.с. 22-23).

01 жовтня 2017 року між ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору оренди від 15.10.2004, відповідно до якої пункт 8 договору оренди землі від 15 жовтня 2004 року викладено в наступній редакції: «Договір укладено до 31 грудня 2029 року. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк». Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що дана угода вступає в дію з моменту підписання її сторонами та набирає чинності після її реєстрації (т. 1, а.с. 24-26).

Зміни, передбачені додатковою угодою від 01.10.2017 до договору оренди земельної ділянки від 15.10.2004, кадастровий номер :00:014:0035, площею 4,0477, яка належить ОСОБА_1 , зареєстровані в реєстрі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованим 08.02.2018 (т. 1, а.с. 27).

Вказані обставини також були встановлені в ході розгляду справи № 546/231/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), що підтверджується копією рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 10.08.2021, яке набрало законної сили 13.09.2021 (т. 1, а.с. 31-35).

Водночас, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 17.01.2022, вбачається, що 26.07.2021 між відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» було укладено договір оренди землі № 123 терміном на 7 років щодо цієї ж земельної ділянки кадастровий номер :00:014:0035, номер запису про інше речове право 43292199. Даний запис було здійснено на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Даньшіної А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59620883 від 03.08.2021 (т. 1, а.с. 36-39).

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом положень статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 26 липня 2021 року щодо земельної ділянки площею 4,0477 га з кадастровим номером :00:014:0035 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності.

Таким чином, на час укладення та реєстрації оскаржуваного договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» був чинним договір оренди цієї ж земельної ділянки та додаткові угоди до нього, укладені між ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_1 , які були зареєстровані та в установленому законом порядку не припинені.

Отже, оспорюваний договір укладений до закінчення дії попереднього договору оренди тієї ж самої земельної ділянки, а тому є таким, що суперечить вимогам закону та порушує права позивача.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення права позивача як орендаря.

Такий правовий висновок висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 587/2331/16-ц (провадження № 14-411цс19), від 09 жовтня 2019 року в справі № 387/1095/17 (провадження № 14-414цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 669/930/16-ц (провадження № 14-486цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19).

Доводи апеляційної скарги, що ТОВ «СКП «Сількомунгосп» є неналежним відповідачем у справі відхиляються з наступних підстав.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 (провадження № 61-697св20).

Вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним у загальному розумінні, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню (сторонами справи мають бути всі сторони правочину).

Оскільки позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, стороною якого є ТОВ «СКП «Сількомунгосп», та яким порушується право позивача, як орендаря землі, тому даний відповідач є належним.

Доводи апелянта щодо безпідставного стягнення з них понесених позивачем судових витрат є необґрунтованими з огляду на наступне.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, здійснений судом першої інстанції розподіл судових витрат, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог відповідає вимогам закону.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, тому в даній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права апеляційна скарга не містить.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин