Номер провадження: 22-ц/813/3246/23
Справа № 523/3278/22
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» про стягнення заборгованості за мировою угодою, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Малиновського О.М. 03 червня 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» (далі - ТОВ «ПТ») про стягнення з останнього недоотриманого грошового відшкодування за 2021 рік в сумі 25716 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.01.1993 року з вини працівника АТП - 15130 водія ОСОБА_2 який, керуючи автобусом «Ікарус 280», д/н НОМЕР_1 , який належав АТП-15130, правонаступником якого є ТОВ «ПТ», скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої позивач стала інвалідом ІІ групи довічно. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.1993 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ст. 215 ч. 2 КК України, та засуджено до чотирьох років позбавлення волі умовно з позбавленням права керування транспортним засобом строком на два роки. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (справа № 2-2/2008) від 22.05.2008 року було затверджено мирову угоду, укладену того ж дня між ОСОБА_1 та ВАТ «ПТ». Відповідно до п. 3 затвердженої мирової угоди, відповідач зобов`язався довічно перерахувати на рахунок ОСОБА_1 , щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної Служби Статистики (Держкомстат).

ОСОБА_1 зазначала, що, починаючи з травня 2008 року по лютий 2018 року, відповідач виконував згадану вище ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року про затвердження мирової угоди. Проте, останні два роки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Так, протягом 2021 року відповідач сплачував на користь ОСОБА_1 щомісячне відшкодування в розмірі 12759,00 грн. на підставі попередніх статистичних даних. Разом з тим, згідно довідки Державної Служби Статистики від 28.01.2022 року середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» в 2021 році становила 14902,00 грн. Внаслідок чого, на думку позивача, на виконання п. 3 мирової угоди від 22.05.2008 року відшкодування за 2021 рік підлягає корегуванню, так як з`явились статистичні данні за 2021рік за такою формулою: 14902 грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2021 році) - 12759 грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2020 році) х 12 місяців = 25716 грн.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті грошового відшкодування, яка утворилася за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 25716 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістнадцять) грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Північтранс»., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідності до п. 5 мирової угоди позивач, надаючи відповідачу довідку Державної Служби Статистики до 30 січня 2022 року, має право на корегування суми втраченого заробітку лише за наступний рік, тобто 2022-й, що було виконано апелянтом.

Сторони про розгляд справи на 14 березня 2023 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від сторін по справ на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2008 року між ВАТ «Північтранс» (правонаступником якого є ТОВ «ПТ») та ОСОБА_1 , які були сторонами у справі № 2-2/08 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Північтранс» про відшкодування шкоди, було укладено та ухвалою суду першої інстанції від 22.05.2008 року затверджено мирову угоду, за умовами якої:

ВАТ «Північтранс» зобов`язується переховувати на рахунок ОСОБА_1 довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» (п.3 мирової угоди);

ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ «Північтранс» необхідні довідки (п. 5 мирової угоди).

На виконання умов мирової угоди ТОВ «ПТ» протягом 2021 року сплачувало на користь ОСОБА_1 щомісячні відшкодування у розмірі 12759,00 грн. на підставі попередніх статистичних даних, але згідно довідки Державної Служби статистики України №15.1.3-22/105Пі-22 від 28.01.2022 року середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» в 2021 році становила 14902 грн. (а.с. 11).

Листом 179 від 15.02.2022 року ТОВ «ПТ» на звернення ОСОБА_1 фактично відмовило у здійсненні коригування за 2021 рік посилаючись на те, що на розгляді Одеського апеляційного суду перебуває аналогічна справа № 523/2152/21 й до її розгляду питання корегування суми втраченого заробітку за 2021 рік не буде розглянуто.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина перша та друга статті 509 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини по справі та приймаючи до уваги норми права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_1 та ТОВ «ПТ» перебувають у договірних відносинах, які регламентовані мировою угодою, затвердженою ухвалою суду від 22.05.2008 року. Невиконання умов договору є безумовним порушення прав та охоронюваних законом інтересів сторони договору, які підлягають судовому захисту.

Спір, що виник між сторонами, стосується надання правового тлумачення п. 5 мирової угоди від 22.05.2008 року в частині корегування суми втраченого заробітку, який сторонами договору тлумачиться по-різному.

Відповідно до умов мирової угоди, яка визнана судом, відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати грошові кошти на користь позивача та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» (п.3 мирової угоди від 22.05.2008 року).

Колегія суддів зазначає, що відповідна довідка Державної служби статистики України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» оприлюднюється на сайті Державної служби статистики України (https://ukrstat.gov.ua) щорічно у січні місяці. При цьому, дана довідка містить інформацію про середню заробітну плату за рік, що минув.

Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги ТОВ «Північтранс» про те, що у відповідності до п. 5 мирової угоди позивач, надаючи відповідачу довідку Державної Служби Статистики до 30.01.2022 року, має право на корегування суми втраченого заробітку лише за наступний рік, тобто 2022-й, - оскільки довідка Державної служби статистики України, оприлюднена у січні 2022 року, містить дані щодо середньої заробітної плати виключно за минулий 2021 рік, у зв`язку із чим ця інформація не може бути використана при корегуванні суми втраченого заробітку за 2022 рік.

Відповідно, для корегування розміру втраченого заробітку за 2022 рік має бути використана інформація, яка буде оприлюднена Державною службою статистики України у січні 2023 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.12.2018 року (справа №523/6698/18), яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 02.10.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ПТ» були задоволені частково. Зокрема, з ТОВ «ПТ» була стягнута недоотримана сума відшкодування втраченого заробітку за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно у розмірі 20748 грн., як різниця між виплаченою щомісячною сумою у розмірі 5902 грн. та скорегованою сумою 7631 грн. на підставі представленої ОСОБА_1 довідки про середньомісячну заробітну плату у галузі «Промисловість» за 2017 року, яка була надана позивачем ТОВ «ПТ» у 2018 році.

Отже, вказаним рішенням, під час розгляду цивільної справи між тими ж самими сторонами, з приводу тих же самих підстав та предмету заявлених позовних вимог, суд надав оцінку обставинам застосування п. 5 мирової угоди від 22.05.2008 року в частині корегування суми втраченого заробітку за попередній рік на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість». Відтак, як зазначено судом, в силу ч. 2 ст. 82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних, також судом вірно зазначено, що з ТОВ «ПТ» на користь ОСОБА_1 підлягала стягненню заборгованість по виплаті грошового відшкодування за період з січня 2021 року по грудень 2021 року включно у розмірі 25716 грн., виходячи з наступного розрахунку: середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2021 році у розмірі 14902 грн. - 12759 грн. (середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» у 2020 року) х 12 місяців = 25716 грн.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе