РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

представників позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній Богослав 28.04.2021 був поставлений на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Підставою стало ухилення матері від належного виконання батьківських обов`язків.

За місцем проживання відповідач нехтує санітарно-гігієнічним станом в будинку. В житлі проживає велика кількість хворих та занедбаних тварин. Постійно відчувається неприємний запах від випорожнень тварин. Розкиданий одяг, ганчірки. Наявний брудний посуд. В крупах та кашах завелись миші.

Працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради та працівниками Володимир-Волинського центру соціальних служб було виявлено, що відповідач без потреби давала ліки здоровій дитині. Також давала медичні ліки, котрі не відповідали віку дитині, не дотримувалась дозування. Зі слів сусідів, у житлі відповідача часто чути сварки, крики, ненормативна лексика.

Відповідача разом із сином тричі тимчасово поміщали в стаціонарне педіатричне відділення КП «Володимир-Волинське ТМО», оскільки подальше перебування малолітньої дитини з матір`ю у домашніх умовах, загрожувало життю та здоров`ю дитини.

Виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради 30.06.2021, 11.10.2021 приймалось рішення про відібрання дитини у ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 30.06.2021, 30.09.2021 затверджувались висновки про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 .

Також службою у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міськоїради направлено 4 подання до Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, про що були складені протоколи про адміністративні правопорушення.

06.06.2021 сусіди ОСОБА_3 написали колективне звернення про неналежне виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_6 .

Крім того, відповідач рішенням суду позбавлена батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, які вказують на злісний характер ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків є тривалість, системність, неодноразове звернення представників влади, медичних закладів, органів опіки та піклування, громадян, з приводу неналежного виконання зазначених обов`язків.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини, а тому позивач просить позбавити її батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представники позивача просили позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для позбавлення батьківських прав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Запис про батька дитини проведено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Дані обставини підтверджуються витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

Відповідно до наказу Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №35 від 28.04.2021, малолітній ОСОБА_8 поставлений на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Підставою є ухилення матері від належного виконання батьківських обов`язків.

З метою контролю за умовами проживання та виховання малолітньої дитини, за місцем проживання ОСОБА_3 протягом 2021-2022 років неодноразово проводились обстеження умов проживання.

Під час обстеження по місцю проживання неодноразово було виявлено антисанітарні умови. В будинку не прибрано, наявні фекалії тварин, брудний посуд, розкидані речі, зіпсовані продукти харчування. В помешканні знаходяться велика кількість тварин. Не створені умови для проживання дитини. У дитячому ліжечку сплять коти, курчата, наявний пісок.

Дані обставини підтверджується актами обстеження умов проживання та фотокопіями.

Також 06.06.2021 сусіди відповідача звертались до Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради із колективним зверненням про вжиття заходів щодо ОСОБА_3 , котра неналежно виконує батьківські обов`язки по вихованню сина ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 було неодноразово попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків та про можливість відібрання у неї дитини з метою попередження загрози життю і здоров`ю дитини.

Однак ОСОБА_3 не змінила своєї поведінки та ставлення до виховання та забезпечення малолітньої дитини.

Оскільки перебування дитини загрожувало життю та здоров`ю дитини, а тому 22.04.2021, 06.06.2021, 17.09.2021 дитину тимчасово поміщали в стаціонарне педіатричне відділення КП «Володимир-Волинське ТМО».

Із листа генерального директора КП «Володимир-Волинське ТМО» вбачається, що за час перебування ОСОБА_3 у закладі охорони здоров`я, остання халатно ставилась до дитини, не забезпечила дитину необхідним одягом, засобами гігєни, часто залишала дитину, не прислухалась до порад та рекомендацій медичного персоналу.

У зв`язку із неналежним виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків, рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 30.06.2021 №240 та від 30.09.2021 №377 відібрано малолітнього ОСОБА_8 у матері ОСОБА_3 та направлено дитину у КП «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради.

Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 11.10.2021 № 391, у зв`язку із неналежним виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків, малолітнього ОСОБА_8 відібрано у матері ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 30.09.2021 №376 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (статті 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Під час судового розгляду встановлено, що працівники служби у справах дітей виконавчого комітету неодноразово здійснювали перевірку умов проживання малолітного ОСОБА_5 та його догляду ОСОБА_3 .

За наслідками перевірок складено акти обстеження умов проживання відповідно до яких було встановлено незадовольні умови проживання дитини та відсутність піклування ОСОБА_3 як про стан здоров`я дитини, так і його фізичний розвиток.

Беручи до уваги пояснення учасників справи, досліджені письмові докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 як матір ОСОБА_8 ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний стан.

Підтвердженням вказаного невиконання є листи Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області, лист КП «Володимир-Волинське ТМО», рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 30.06.2021 №240 та від 30.09.2021 №377 відібрано малолітнього ОСОБА_8 у матері ОСОБА_3 та направлення дитини у КП «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради, рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 11.10.2021 № 391 про відібрання у ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_8 .

В судовому засіданні встановлено, що причиною такого відібрання стало те, що перебування малолітнього ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_3 , загрожувало життю та здоров`ю дитини.

На думку суду, матеріалами справи підтверджено, що відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, незважаючи на профілактичну роботу не змінила своєї поведінки, не створила належних умов для проживання та виховання дитини. Умови проживання дитини з матір`ю визнаються як такі, що створюють загрозу життю та здоров`ю дітей.

Зазначені обставини в сукупності належить розцінювати як ухилення відповідача від виховання та догляду за малолітньою дитиною, яка свідомо нехтувала своїми обов`язками, що носить систематичний та постійний характер.

У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На переконання суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дитини, а навпаки захищає інтереси малолітньої дитини від недопустимих дій матері, які виразились в байдужому ставленні до своєї дитини, наражаючи цим його на небезпеку та загрозу його здоров`ю та життю.

Також суду бере до уваги, що після відібрання дитини у спеціалізований будинок дитини, відповідач жодного разу не відвідувала його, не цікавилась його станом здоров`я, не виявляла щодо неї батьківської турботи та піклування, що підтверджує свідоме нехування відповідачем батьківськими обов`язками по вихованню дитини, злісне ухилення від їх виконання та відсутність позитивних змін у поведінці ОСОБА_3 та її зміну у відношенні до виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, суд бере до уваги, що постановою Волинського апеляційного суду від 22.06.2021 ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_9 , з підстав ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

На думку суду, наведена обставина свідчить, що ОСОБА_3 після позбавлення її батьківських прав щодо іншої дитини, не змінила свою поведінку та відношення до виконання батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_6 та підтверджує, що сім`я ОСОБА_3 є особливо непридатною та неблагополучною, а тому в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі без участі матері дитини, яка може своєю поведінкою завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ухиляється від утримання та виховання малолітньої дитини ОСОБА_8 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, в родині склалася ситуація загрозлива життю та здоров`ю дитини, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, відповідач не позбавлена можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Враховуючи те, що відповідач є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому відповідно до ст. 180 СК України вона зобов`язана утримувати неповінолітню дитину до досягнення нею повноліття.

Встановивши, що ОСОБА_3 працює, постановою Волинського апеляційного суду ухвалено стягувати із ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_10 , а тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача аліменти в розмірі 1200 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітнього сина ОСОБА_8 , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме дитина, починаючи з 15 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначений позивачем розмір аліментів не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини.

Визначення аліментів у меншому розмірі порушить конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти в розмірі 1200 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме дитина, починаючи з 15 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук