Справа №333/4177/21
Провадження №2/333/126/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Своєю позовною заявою позивач, з урахуванням уточнень та зменшення позовних вимог просить суд:

- звернути стягнення на Предмет іпотеки, а саме одну третю нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці пл. 281 кв.м, загальною площею 107,2 кв.м, та належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, одній третій частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого, Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.02.2005 року за p№2-290; що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №13665103, виданим ОП ЗМБТІ 22.02.2007 року, реєстраційний номер предмету іпотеки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 9754689 в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (ЕДРПОУ 36789421, IBAN - НОМЕР_1 ) за Кредитним договором №CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. в розмірі згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2011р. по цивільній справі №2-2458/11, яким задоволенні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором №CNL- 200/454/2007 від 26.02.2007р. та судові витрати, з урахуванням часткового виконання рішення суду у загальному розмірі 209 518,39 (двісті дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 39 коп. та встановити спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною визначеною при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

- звернути стягнення на Предмет іпотеки, а саме одну третю нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці пл. 281 кв.м, загальною площею 107,2 кв.м, та належить ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, одній третій частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого, Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.02.2005 року за p№2-286; що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №13665103, виданим ОП ЗМБТІ 22.02.2007 року, реєстраційний номер предмету іпотеки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 9754689 в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (ЕДРПОУ 36789421, IBAN - НОМЕР_1 ) за Кредитним договором №CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. в розмірі згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2011р. по цивільній справі №2-2458/11, яким задоволенні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором №CNL- 200/454/2007 від 26.02.2007р. та судові витрати, з урахуванням часткового виконання рішення суду у загальному розмірі 209 518,39 (двісті дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 39 коп. та встановити спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною визначеною при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

- звернути стягнення на Предмет іпотеки, а саме одну третю нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці пл. 281 кв.м, загальною площею 107,2 кв.м, та належить ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, одній третій частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого, Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.02.2005 року за p№2-282; що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №13665103, виданим ОП ЗМБТІ 22.02.2007 року, реєстраційний номер предмету іпотеки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 9754689 в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (, IBAN - НОМЕР_1 ) за Кредитним договором №CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. в розмірі згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2011р. по цивільній справі №2-2458/11, яким задоволенні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №CNL- 200/454/2007 від 26.02.2007р. та судові витрати, з урахуванням часткового виконання рішення суду у загальному розмірі 209 518,39 (двісті дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 39 коп. та встановити спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною визначеною при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовну заяву позивач, обґрунтовує тим, що 26.02.2007 року між ПАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CNL-200/454/2007, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 30 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту - 26.02.2017 року зі сплатою процентів за користування кредиту, які складаються з фіксованого відсотку 13.99 % річних.

З метою забезпечення виконання умов вказаного договору між ПАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є позивач та відповідачами у цій справі 26.02.2007 року було укладено договір іпотеки №PCNL-200/454/2007, з умовами якого відповідачі передали в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» нерухоме майно: будинок АДРЕСА_1 , який належить їм на праві спільної часткової власності.

Умови кредитного договору ОСОБА_1 не зміг виконати у визначенні в договорі строки, в зв`язку з чим виникла заборгованість: непогашену суму по кредиту 28 501,24 доларів США, несплачені відсотки за користування кредиту 1 304,57 доларів США за період з 27.04.2009 року по 15.10.2009 року, пеня 7 640,78 грн.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору Позичальником, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 та фінансового поручителя за договором поруки №SR-CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. про стягнення в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором №CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р.

21.06.2011р. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-2458/11 ухвалене рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в солідарному порядку:

заборгованості за Кредитним договором № CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. в розмірі 245 491 (двісті сорок п`ять тисяч чотириста дев`яносто одна) гривень 14 коп.;

судового збору у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.;

витрат на ІТЗ судового процесу в розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

а всього стягнути 247 311 (двісті сорок сім тисяч триста одинадцять) грн. 14 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 22.09.2011р.

18.10.2011 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були отримані виконавчі листи та пред`явлені до відділу державної виконавчої служби, за виконавчими листами було відкрито виконавче провадження та рішення суду не виконувалось та неодноразово Позивачу поверталися виконавчі листи без виконання. На теперішній час рішення суду не виконане.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з посиланням на приписи статті 590 ЦК України, статей 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» та умови пункту 6.1. договору іпотеки, позивач вважає, що він набув також право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також позивач зазначив, що 26.11.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421) та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ЄДРПОУ 21685166) у відповідності було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н. За умовами цього договору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором. 26.11.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» () було укладено договір відступлення право вимоги №б/н, за яким Банк передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав належних Банку за договорами забезпечення, включаючи але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставне майно, у тому числі і за договором іпотеки №PCNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки.

Ухвалою від 29 червня 2021 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя відкрив провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та постановив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, сторонам по справі та третій особі встановлений строк для надання заяв по суті спору.

Після відкриття провадження у справі судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка заявлена в якості відповідача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2023 р. провадження по цій справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 закрито.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Борисенковим В.С. подано суду заяву про застосування до позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строків позовної давності. Заява відповідачів обґрунтована тим, що позивач звернувшись до ОСОБА_1 з досудовою вимогою 25.02.2009 року змінив строк користування кредитом, і як наслідок строк повернення кредитних коштів, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у позивача саме з 25.02.2009 року, а позивач звернувся до суду з позовом 18.06.2021 року, пропустивши загальний строк позовної давності.

Представник позивача в письмових додаткових поясненнях відносно заяви відповідачів про застосування до позовних вимог строків позовної давності зазначила наступне. Позивач згоден з твердженнями відповідача, що право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у Позивача у зв`язку із зверненням до суду з вимогами про дострокове повернення кредиту у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором було ухвалено 21.06.2011 року та набуло чинності 22.09.2011 року після апеляційного перегляду. Строк позовної давності щодо пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки почав стікати, саме 22.09.2011 року та мав закінчитися 22.09.2014 року. 03 червня 2014 року Верховна Рада України постановляє закон «Про мораторій на стягнення майна в громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так як кредит, забезпечення яким виступає іпотечне майно, що належить відповідачам, був виданий саме в іноземній валюті - доларах США, дія вище вказаного Закону України розповсюджувалась та забороняла звертати стягнення на предмет іпотеки до закінчення дії мораторію. Дія мораторію втратила чинність відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року через п`ять місяців з дня набрання чинності цим законом, а саме 13.09.2021 р. Тобто представник позивача вважає, що строк збігу позовної давності зупинився 03 червня 2014 року (коли у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишилося ще 3 місяці для звернення з позовом звернення стягнення на предмет іпотеки) та був продовжений з 13.09.2021р. (саме з цієї дати протягом 3 місяців ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до 13.12.2021 р.). Позов про звернення стягнення на предмет іпотеки був пред`явлений 18.06.2021 року, тобто в межах строку позовної давності. В зв`язку з чим позивач просить відмовити у задоволені заяви відповідачів щодо застосування строку позовної давності.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

В судове засідання відповідачі та їх представник не з`явились, від представника відповідачів надійшла заява, в якій зазначено, що відповідачі позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, судове засідання 06.06.2023 р. просить провести за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

26.02.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CNL-200/454/2007, згідно з умовами якого банк здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 30 000,00 доларів США. Призначення кредиту споживчі цілі.

26.02.2007р. між банком та відповідачами укладено договір іпотеки №PCNL- 200/454/2007, за умовами якого іпотекодавці, відповідачі в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNL-200/454/2007 передали в іпотеку нерухоме майно, а саме жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці пл. 281 кв.м, загальною площею 107,2 кв.м, та належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності, по одній третій частині кожному з них на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.02.2005 року p№2-290, p№2-286 та p№2-282.

В зв`язку із невиконанням Позичальником ОСОБА_1 умов Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, на підставі п. 1.9 Частини № 2 Кредитного договору ЗАТ «ОТП Банк» було здійснено вимогу про дострокове виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором в повному обсязі, на адресу Позичальника кредитодавцем ЗАТ «ОТП Банк» направлено досудову вимогу № 22-2/67128 від 25.02.2009 року про погашення заборгованості за Кредитним договором в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання відповідної Вимоги. Згідно поштового повідомлення, позичальник ОСОБА_1 отримав досудову вимогу в серпні 2009 року. Дані обставини встановлені в рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2011 р. по справі №2-2458/11. Також вони підтверджуються копіями вищевказаної досудової вимоги, поштового повідомлення, позовної заяви ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, поданої до Комунарського районного суду м. Запоріжжя 12.01.2010 р.

26.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором №CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

26.11.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір відступлення права вимоги №б/н, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув сукупність прав належних ПАТ «ОТП Банк» за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючи право звертати стягнення на заставне майно, у тому числі і за договором іпотеки №PCNL-200/454/2007 від 26.02.2007 р.

Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаними кредитним договором та до відповідачів за договором іпотеки.

В порушення ст. 509, 526, 610, 625, 1049-1050 ЦК України, ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору ОСОБА_1 , ПАТ «ОТП Банк» 12.01.2010 р. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р.

21.06.2011р. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-2458/11 задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в солідарному порядку: заборгованість за кредитним договором №CNL-200/454/2007 від 26.02.2007р. в розмірі 245 491 (двісті сорок п`ять тисяч чотириста дев`яносто одна) гривень 14 коп.; судовий збір у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.; витрат на ІТЗ судового процесу в розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.09.2011 р. вищевказане судове рішення від 21.06.2011 р. залишено без змін. Отже, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-2458/11 набрало законної сили 22.09.2011 р.

Дане судове рішення було пред`явлено позивачем до примусового виконання до Комунарського ВДВС ЗМУЮ ГТУЮ в Запорізькій області, відкрито виконавче провадження з його виконання №59344883. В межах якого з відповідача стягуються грошові кошти із заробітної плати на погашення кредитної заборгованості. Дана обставина не заперечувалась позивачем, та врахована при визначенні залишку заборгованості, в зв`язку з чим неодноразово заявлено про зменшення позовних вимог в межах цієї цивільної справи.

Наразі непогашена заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 209 518,39 грн. 39 коп., що підтверджується відповідним розрахунком, наданого позивачем, який відповідачами не заперечувався.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Одночасне стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення за договором іпотеки не зумовлює подвійного стягнення. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання за кредитним договором. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеній в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №308/1870/13-ц, №921/107/15-г; №465/2401/14-ц.

З огляду на вищевказане, враховуючи, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором до теперішнього часу не виконане позивальником ОСОБА_1 , заявлені позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Вирішуючи заяву відповідачів про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Враховуючи, що судом встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані є підстави для вирішення заява відповідачів про застосування позовної давності до пред`явлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Законодавець не визначив імперативного правила щодо умов та підстав настання строку виконання основного зобов`язання у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту, процентів у певні строки та у визначеному кредитним договором розмірі. Як правило, такі умови визначаються сторонами у договорі.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони кредитних договорів на власний розсуд можуть визначити певні конкретні умови виникнення права вимоги щодо настання строку повернення кредиту у повному обсязі. Так, настання зазначеного строку повернення кредиту за умовами договору сторонами може:

а) бути зумовлене безпосередньо виникненням у позичальника прострочення з погашення заборгованості; або

б) пов`язуватися з моментом направлення вимоги боржнику; або

в) пов`язуватися з моментом отримання боржником вимоги; або

г) визначатися кредитором у вимозі (якщо у кредитному договорі такі повноваження кредитора окремо застережені).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) зазначила, що:

«Аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд».

Отже, момент та порядок настання строку виконання основного зобов`язання визначається сторонами за правилами, викладеними у кредитному договорі, а також кредитором у вимозі у разі невизначення такого моменту у кредитному договорі.

Визначаючи момент настання строку виконання основного зобов`язання, суди мають враховувати зміст умов кредитного договору, що регулюють спірні правовідносини, а також зміст вимоги, направленої кредитором позичальнику.

Пунктом 1.9. вищевказаного кредитного договору, в межах якого виникла заборгованість заявлена позивачем, передбачене право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення боргових зобов`язань в цілому, або у визначеній банком частині, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником боргових чи інших зобов`язань за цим договором або невиконання або неналежне виконання позичальником та майновими поручителями будь-яких зобов`язань за іпотечним договором. При цьому виконання боргових зобов`язань повинно бути проведена позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позивальником відповідної вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець ПАТ «ОТП Банк» 25 лютого 2009 року заявив позичальнику ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове погашення боргових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі, зі строком її виконання - протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги. Також в цій вимозі Банк повідомив позичальника, що у разі її не виконання, Банк здійснить погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки або стягнення зазначеної заборгованість в судовому порядку. Дана досудова вимога кредитодавцем була направлена позичальнику ОСОБА_1 13.08.2009 р. та отримана позичальником 17.08.2009 р. Тобто, ОСОБА_1 мав достроково виконати боргові зобов`язання за цим кредитним договором (сплатити достроково в повному обсязі тіло кредиту, відсотки за користування кредитними коштами та неустойку за неналежне виконання кредитних зобов`язань) в строк до 16.09.2009 р. включно.

Зі змісту рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2011 р. вбачається, що позичальник не виконав досудовому вимогу у вищевказаний термін, в зв`язку з чим Банк пред`явив до суду позовну заяву про стягнення всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитних коштів та пені з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 , яку суд задовольнив, фактично встановивши, що у позичальника виник обов`язок з дострокового повернення боргу.

Врахувавши наведені преюдиційні висновки, сформульовані під час розгляду іншої справи, Верховний Суд у справі, що переглядається, визнає помилковими висновки апеляційного суду, що вимога банку про дострокове погашення заборгованості втратила свою чинність, оскільки позичальник погасив прострочену заборгованість за кредитом 01 березня 2008 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Верховний Суд у постановах від 13 травня 2021 року у справі № 363/3583/15-ц (провадження № 61-784св21), від 14 липня 2021 року у справі № 522/866/17 (провадження № 61-3705св21), від 21 липня 2021 року у справі № 352/969/13-ц (провадження № 61-9823св19) зазначив, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, зокрема шляхом стягнення заборгованості, є дією кредитора, яка має наслідком зміну порядку, умов і строку виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Отже, у рішенні Комунарський районний суд м. Запоріжжя від 21.06.2011 року у справі № 2-2458/11 встановив, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, направивши позичальнику вимогу кредитора, яку він належно не виконав, що мало наслідком настання у позичальника обов`язку з дострокового повернення кредиту повністю.

За таких обставин, строк виконання кредитного зобов`язання позичальника настав у 2009 році у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) позичальником досудової вимоги кредитора.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Водночас початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 715/1402/19 (провадження № 61-11830св20)).

Отже, початком перебігу є день, коли банк довідався або міг довідатися про порушення свого права - невиконання позичальником основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) зазначив, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Враховуючи обставини справи, а саме, що банк скористався своїм правом на зміну умов щодо строків повернення кредиту, де на забезпечення передано в іпотеку спірне нерухоме майно, шляхом пред`явлення відповідних вимог, а тому строки повернення кредиту є такими, що настали у вересні 2009 році, в зв`язку з чим в строк до 17.09.2012 р. Банк мав право звернутися як з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, так і з позовом до позичальника та майнових поручителів з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, тоді як з таким позовом банк звернувся до суду лише 22.06.2021 року, тобто зі спливом трирічної позовної давності.

Та обставина, що 21.06.2011 р. Комунарський районний суд м. Запоріжжя, в межах справи №2-2458/11, ухвалив рішення про стягнення заборгованості за даним кредитним договором з позичальника та поручителя на користь ПАТ «ОТП Банк», яке не виконано боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в повному обсязі, не свідчить про своєчасне звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, у справі № 2-2458/11 банк звернувся з позовом своєчасно - 12.01.2010 р., а у даній справі, поза межами строку позовної давності.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає не обґрунтованим посилання представника позивача, що строк позовної давності у позивача почав стікати з 22.09.2011 р.

Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із заявою про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними позивач не звертався до суду та поважних причин не звернення до суду з даним позовом в строк до 17.09.2012 р., не зазначав.

Враховуючи, що позивач не довів наявність будь-яких розумних та поважних причин пропущення позовної давності, суд дійшов висновку, що в заявлених позовних вимогах слід відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

При ухваленні даного судового рішення, судом відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, враховані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.08.2022 р. у справі №509/1121/18.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОТП Факторинг Україна» () до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 ), ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 ), третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 червня 2023 року.

Суддя: І.Й. Наумова