Справа № 183/4961/21
№ 2/183/518/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Товарна біржа «Альянс», про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно суд,-

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Товарна біржа «Альянс», в якому просила суд:
- визнати дійсним договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований на Товарній біржі «Альянс» 10.06.2002 року та в Новомосковському районному комунальному підприємстві БТІ «Інвентарізатор» 08.07.2002 року та записаний в реєстрову книгу за № 168-2;
- визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А1, прибудови а2 загальною площею 63,5 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м; ганку а3, літньої кухні Б1; бані В1, сараю Г1, прибудови г2, підвалу Д1, навісу Е1, літнього душу Ж1, вбиральні З1, гаражу І1, споруд №4-7, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 10 червня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , на момент укладення договору сторони були членами товарної біржі. Договір було зареєстровано в Новомосковському районному КП БТІ «Інвентарізатор», про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 168-2.
Зазначений житловий будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,2499 га, яка відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Товарною біржею «Новомосковська», була придбана ОСОБА_3 у ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 13.08.2020 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
30 березня 2021 року позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок.
Проте, постановою від 30.03.2021 року їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії через те, що житловий будинок було придбано спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу, який складено та посвідчено 10.06.2002 року Товарною біржею «Новомосковська» (Товарна біржа «Альянс»), без подальшого нотаріального посвідчення, що є порушенням норм Цивільного законодавства України.
На теперішній час здійснити нотаріальне посвідчення договору не можливо, відповідно позивач позбавлена можливості у повному обсязі реалізувати свої спадкові права, тому вона звернулася до суду з даним позовом /а.с.1-4/.
Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження /а.с.33/.
Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського району нотаріального округу Дніпропетровської області Рублевського В.К., надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.38/.
В судове засідання представник позивача адвокат Пташинський О.А. не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Оскільки відповідачі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подали відзиви, суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Представники третіх осіб в судове засідання також не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.
Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Судом по справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1997 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, актовий запис № 31 /а.с.10/.
10 червня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір було посвідчено Товарною біржею «Новомосковська» (нині Товарна біржа «Альянс») та зареєстровано в Новомосковському районному КП БТІ «Інвентарізатор», про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 168-2.
Також, судом встановлено, що зазначений житловий будинок розташований на приватизованій земельній ділянці 0,2499 га., яка на підставі Акту на право приватної власності серія ІІ-ДП № 103524, виданого 17.06.2002 року Вільненською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області належала ОСОБА_3 /а.с.26/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 13.08.2020 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.11/.
Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: у АДРЕСА_1 .
Також, судом встановлено, що приватним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 14/2021, у відповідності до якої, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є дружина померлого ОСОБА_1 .
Проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи, постановою від 30.03.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що житловий будинок було придбано спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу, який складено та посвідчено 10.06.2002 року Товарною біржею «Новомосковська», з порушенням вимог ст. 657 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню /а.с.42-56/.
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року,чинного на час їх виникнення.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом ст. ст.128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз`яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.
Положеннями ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин України. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2ст. 47 ЦКза вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст.242,227 ЦК України(1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна, ОСОБА_3 , як покупцем, усі умови за договором виконані.
Згідно з п. 2 вищевказаного договору об`єкт нерухомості проданий позивачу за 13 627 (тринадцять тисяч шістсот двадцять сім) грн., які були отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимогст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.
Оскільки, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, чоловік позивачки на підставі ст. ст.128,153 ЦК УРСРі ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володів ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості в судовому порядку не має.
Таким чином, суд вважає, що сторони в договорі домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.
В той же час, відповідно до вимог ст.25ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Судом встановлено, що обидві сторони правочину померли.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивачка знаходились у зареєстрованому шлюбі. Після смерті чоловіка позивачка фактично прийняла спадщину як спадкоємець за законом. Однак, приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що житловий будинок було придбано спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу, який складено та посвідчено 10.06.2002 року Товарною біржею «Новомосковська», з порушенням вимог ст. 657 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню /а.с.42,46,48,52/.
Відповідно до ст.ст. 1217-1218, 1268-1269ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Аналізуючи викладене, суд зазначає, що у зв`язку зі встановленням факту повного виконання угоди купівлі-продажу сторонами договору, факту неможливості оформлення угоди належним чином на сьогоднішній день, оскільки обидва контрагенти померли, то нотаріальне посвідчення договору неможливе, а позивач, як спадкоємець майна, дійсно іншим чином не може захистити свої права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Витрати по справі суд вважає покласти на рахунок сторін, що їх понесли.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81,89,258-259,263-268, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Товарна біржа «Альянс», про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований на Товарній біржі «Альянс» 10.06.2002 року та в Новомосковському районному комунальному підприємстві БТІ «Інвентарізатор» 08.07.2002 року та записаний в реєстрову книгу за № 168-2.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А1, прибудови а2 загальною площею 63,5 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м; ганку а3, літньої кухні Б1; бані В1, сараю Г1, прибудови г2, підвалу Д1, навісу Е1, літнього душу Ж1, вбиральні З1, гаражу І1, споруд №4-7, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Повне найменування сторін.
Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , останнє місце проживання: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.