Дата документу 29.03.2023 Справа № 331/3719/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3719/22 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/885/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Трофимої Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.
при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняк Кранг Інги Вікторівни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про припинення виплати середнього заробітку та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняк-Кранг І.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що з 01.09.2020 року він згідно наказу №714 к тр був призначений на посаду юрисконсульта територіальної групи централізованого обслуговування та технічного нагляду за станом будівель та споруд закладів освіти ТВО Комунарського району департаменту освіти і науки Запорізької міської ради.
Відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 27.07.2021 року ОСОБА_2 було мобілізовано до військової частини НОМЕР_2 .
27.07.2021 року згідно наказу № 335 к тр «про увільнення від роботи ОСОБА_3 », на підставі витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 27.07.2021 року, було увільнено ОСОБА_3 з 27.07.2021 року зі збереженням основного місця роботи, посади і середнього заробітку.
За час несення військової служби ОСОБА_1 отримував нарахування заробітної плати з основного місця роботи, однак, станом на серпень 2022 року вказані виплати припинили надходити, підстави припинення виплати середнього заробітку на підприємстві ОСОБА_1 не повідомлялись.
З метою з`ясування фактичних обставин припинення нарахування середнього заробітку було надіслано запит до відповідача. Згідно відповіді Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради № 01.01-21/1403 від 27.09.2022 року підставою для видання наказу від 27.07.2021 року № 335к/тр «Про увільнення ОСОБА_1 » були приписи ч. 3 ст. 119 КЗпПУ, за змістом якої під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.
20.07.2022 року Департаментом Запорізької міської ради було видано наказ № 127 «Про внесення змін до наказів від 27.07.2021 року №335к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_2 », від 03.05.2022 року №127 к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_4 », від 08.04.2022 року №150к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_5 ».
Згідно вказаного наказу № 127 к/тр відповідачем безпідставно скасовано з 19.07.2022 року збереження середнього заробітку ОСОБА_1 на час перебування на військовій службі та внесено зміни до п.1 наказу від 27.07.2021 року № 335к/тр «Про увільнення ОСОБА_1 », викладено його в новій редакції: 1. Увільнити від роботи ОСОБА_1 ...., з 27.07.2021 року у зв`язку з перебуванням на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 зі збереженням основного місця роботи, посади. Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 від 27.07.2021 року №149.
Зважаючи на зміст та дату наказу, ОСОБА_1 вважає вказаний наказ таким, що виданий безпідставно та таким, що підлягає скасуванню.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради № 127к/тм від 20.07.2022 року «Про внесення змін до наказів від 27.07.2021 року № 335к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_2 », від 03.05.2022 року № 127 к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_4 », від 08.04.2022 року № 150к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_5 » в частині пунктів №1, №2, №3 цього наказу.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 07 грудня 2022 року.
В подальшому судові засідання були призначені на 16 січня та 23 лютого 2023 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про припинення виплати середнього заробітку та стягнення середнього заробітку було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Не погоджуючись із ухвалою суду від 23 лютого 2023 року, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняк-Кранг І.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що він відповідно до наказу №714 к тр від 21.08.2020 року був призначений на посаду юрисконсульта територіальної групи централізованого обслуговування та технічного нагляду за станом будівель та споруд закладів освіти ТВО Комунарського району на підставі трудового контракту. Зазначає, що його посада не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю судців, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Він, ОСОБА_1 , не проходив спеціальну процедуру призначення за конкурсом, та не приймав присягу державного службовця/присягу посадової особи місцевого самоврядування, тому такі трудові обов`язки не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України. Посада позивача - «юрисконсульт» - не є посадою державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, та робота на ній не належить до службової (публічної) діяльності.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання представник Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом повідомлявся у встановленому законом порядку, тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у його відсутність.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Железняк-Кранг І.В., перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі є адміністративно-правовими та справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом даної справи є спір між юрисконсультом територіальної групи централізованого обслуговування та технічного нагляду за станом будівель та споруд закладів освіти ТВО Комунарського району ОСОБА_2 та департаментом освіти і науки Запорізької міської ради з приводу невиплати позивачу Департаментом освіти середнього заробітку на час його перебування на військовій службі. Оскільки, розгляд спору між особою, яка перебуває на публічній службі та органом місцевого самоврядування віднесено до компетенції адміністративного суду, вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У поданому до суду в порядку цивільного судочинства позові ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради № 127к/тм від 20.07.2022 року «Про внесення змін до наказів від 27.07.2021 року № 335к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_2 », від 03.05.2022 року № 127 к/тр «Про увільнення від роботи І. Моісеєнка», від 08.04.2022 року № 150к/тр «Про увільнення від роботи ОСОБА_5 » в частині пунктів №1, №2, №3 цього наказу.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Разом з тим, за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.
Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
При цьому пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.
В розумінні статті 1 Закону України від 07.06.2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Департаментом освіти та науки Запорізької міської ради, його посада - юрисконсульт територіальної групи централізованого обслуговування та технічного нагляду за станом будівель та споруд закладів освіти ТВО Комунарського району департаменту освіти і науки Запорізької міської ради не відноситься до посад публічної служби.
Спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 520/6612/17 (провадження N 11-1196апп18).
З огляду на викладене та враховуючи те, що вимоги позову стосуються трудових відносин, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про належність даного спору до юрисдикції адміністративного суду, оскільки розгляд таких позовних вимог має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняк Кранг Інги Вікторівни задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2023 року у цій справі скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 03 квітня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка
С.В. Кухар