Справа № 357/7074/23
Провадження № 2-о/357/247/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

14 червня 2023 року адвокат Альона Іванівна Ковбасюк-Боброва, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потерпають від насильства зі сторони ОСОБА_3 вже протягом кількох років. Поведінка сина негативно впливає на їх здоров`я та спосіб життя. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_3 , вони не можуть належним чином організувати своє життя, оскільки син не контролює свої дії та вчинки. ОСОБА_3 почав систематично проявляти стосовно батьків безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути: виражатися на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нецензурною лайкою; вживати невідомі речовини та вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого між батьками і сином почали виникати численні сварки, що породжувати як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Починаючи з 2012 року, сварки між заявниками та заінтересованою особою були систематичними, проте, не всі зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку. Наявність численних протоколів про адміністративне правопорушення, передбачених як ч. 1, так і ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, наявність постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про притягнення заінтересованої особи ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП, не впливають належним чином на ОСОБА_3 та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Так, ОСОБА_3 продовжує і далі систематично проявляти безпідставні прояви агресії щодо своїх батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 створює своїми неправомірними діями атмосферу в квартирі та нестерпні умови проживання, внаслідок чого у заявника ОСОБА_2 вже тривалий час наявне онкозахворювання, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2172Г на ОСОБА_2 від 21.12.2022 року: консультацією лікаря-рентгенолога від 27.01.2023 року; результатами огляду № 65952156 від 28.03.2023 року (злоякісне новоутворення); випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3861 на ОСОБА_2 від 03.03.2023 року про проведення операції 22.02.2023 р.; консультацією клінічного онколога від 04.04.2023 року про рекомендацію проходження курсу променевої терапії та хіміотерапії; результатами огляду № 69244280 від 31.05.2023 року (злоякісне новоутворення). Просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, паспорт НОМЕР_1 , виданий МВ № 1 БЦ МУГУ МВС України в Київській області 06.11.1998 року, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий МВ № 1 БЦ МУГУ МВС України в Київській області 06.11.1998 року; відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_3 , виданий МВ № 1 БЦ МУГУ МВС України в Київській області 06.11.1998 року: заборонити ОСОБА_3 наближатися ближче ніж на 300 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають (перебуває) у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Згідно контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, вказані матеріали були отримані 15.06.2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

В судовому засіданні 19.06.2023 року заявники та їх представник, кожний окремо, підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладеним в ній, просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні 19.06.2023 року наголошував на тому, що він не здійснює відносно своїх батьків насильство. Підтвердив, що дійсно певні речи ним були винесені з квартири, здані в ломбард. Підтвердив, що забрав частину грошей, але наголошував, що все, що він винний батькам, ним буде компенсовано.

У зв`язку з клопотанням заінтересованої особи ОСОБА_4 про надання часу для звернення за правовою допомогою, оголено перерву в судовому засіданні до 21.06.2023 року ( а. с. 47-50 ).

В судове засідання 21.06.2023 року заявники та заінтересована особа не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка ( а. с. 51 ).

Окрім цього, 21.06.2023 року за вх. № 27577 судом отримано заяву від представника заявників адвоката Ковбасюк-Бобрової А.І., в якій остання просила розгляд справи здійснювати у відсутність заявників та їх представника, оскільки всі докази додані до заяви від 14.06.2023 року, пояснення по суті справи надані під час судового засідання 19.06.2023 року. Просила заяву про видачу обмежувального припису задовольнити в повному обсязі.

З урахуванням того, що заявники та заінтересована особа були належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, у відповідності до приписів ст. 350-5 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутність, оскільки неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Крім того, судом враховано, що учасниками справи надавалися свої пояснення в судовому засіданні 19.06.2023 року.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши пояснення заявників, їх представника та заінтересовану особу, які були надані в судовому засіданні 19.06.2023 року, приходить до наступних висновків.

Так, ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживають у своїй квартирі АДРЕСА_2 .

Встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявників та проживає разом з ними, що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади за№ 15.2-03/10788 від 09.06.2023 року.

Як встановлено в судовому засіданні заінтересована особа ніде не працює, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 , останній запис здійснено в 2013 році, доказів в зворотному, ОСОБА_3 суду не надав.

Встановлено, що починаючи з 2012 року, сварки між заявниками та заінтересованою особою мали систематичний характер, але не всі зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку.

Так, серед зафіксованих проявів домашнього насильства з боку заінтересованої особи та підтверджується матеріалами справи є:

08.05.2023 року близько 03 год. 39 хв. за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в ході якого останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав заявника ОСОБА_1 , погрожував батькові. Заявник пояснив, що його син порушив умови термінового заборонного припису серії АА № 281509, винесеного йому о 15 год. 30 хв. 05.05.2023 року на 4 доби по 15 год. 30 хв. 09.05.2023 року із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, із забороною на вхід та перебування в місці постраждалої особи та повернувся додому та почав погрожувати фізичною розправою, внаслідок чого стосовно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 1 73-2 КУпАП № 743208, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідь на адвокатський запит Білоцерківського районного Управління поліції Київській області від 09.06.2023 року № 109азі ( а. с. 14 );

21.04.2023 року близько 17 год. 02 хв. за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в ході якого останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав заявника ОСОБА_2 , погрожував матері. Заявник пояснила, що її син словесно її ображав та погрожував фізичною розправою, чим вчиним домашнє насильство психологічного характеру, відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) за № 743435 від 21.04.2023 р. та винесено терміновий заборонений припис серії АА 109382 з забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою терміном на 3 доби з 18 год. 00 хв. 21.04.2023 р. по 24.04.2023 р., про що свідчить відповідь на адвокатський запит Білоцерківського районного Управління поліції у Київській області від 09.06.2023 року № 109 азі ( а. с. 13 0;

29.05.2023 року близько 20 год. 24 хв. за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в ході якого останній почав буянити, систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та економічного характеру, постійно ображає, висловлювався нецензурною лайкою в бік батьків, та говорить нісенітниці, внаслідок чого відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства повторно протягом року) за № 245961 від 29.05.2023 р. та винесено терміновий заборонений припис серії АА 162551, відповідь на адвокатський запит Білоцерківського районного Управління поліції у Київській області від 09.06.2023 року № 109азі ( а. с. 13 ).

Матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення від 05.05.2023 року, складений відносно ОСОБА_3 ( а. с. 19 ) та термінові заборонені приписи стосовно ОСОБА_3 ( а. с. 18, 20, 21 ).

15.05.2023 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Тетяна Володимирівна розглянула справу № 357/5115/23 провадження № 3/357/2643/23 про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2023 року по справі № 357/5115/23, провадження № 3/357/2643/23 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп. та судовий збір в дохід держави у розмірі 536 грн. 80 коп. ( а. с. 15-17 ), що не було спростовано ОСОБА_3 .

Встановлено, що вказана постанова набрала законної сили, штраф не сплачено.

3 інформації про стан розгляду справ у Білоцерківського міськрайонному суді Київської області (офіційний сайт судової влади https://court.gov.ua/fair/sudl003/) вбачається, що відносно ОСОБА_3 порушено ще три адміністративні справи: № 357/5937/23, провадження № 3/357/3044/23 (надходження 23.05.2023 р.) за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; № 357/5935/23, провадження № 3/357/3043/23 (надходження 23.05.2023 р.) за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; № 357/6543/23, провадження № 3/357/3320/23 (надходження 05.06.2023 р.) за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, які перебувають на розгляді в суді ( а. с. 33 ).

З матеріалів справи вбачається, що у заявника ОСОБА_2 тривалий час наявне онкозахворювання, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2172Г на ОСОБА_2 від 21.12.2022 року; консультацією лікаря-рентгенолога від 27.01.2023 року; результатами огляду № 65952156 від 28.03.2023 року (злоякісне новоутворення); випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3861 на ОСОБА_2 від 03.03.2023 року про проведення операції 22.02.2023 р.; консультацією клінічного онколога від 04.04.2023 року про рекомендацію проходження курсу променевої терапії та хіміотерапії; результатами огляду № 69244280 від 31.05.2023 року (злоякісне новоутворення) ( а. с. 22-27 ).

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні наголошували на тому, що потерпають від насильства зі сторони ОСОБА_3 вже протягом кількох років. Поведінка сина негативно впливає на їх здоров`я та спосіб життя. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_3 , вони не можуть належним чином організувати своє життя, оскільки син не контролює свої дії та вчинки.

Окрім цього, заявник ОСОБА_2 наголошувала на тому, що така поведінка зі сторони ОСОБА_3 ще більше погіршує її стан здоров`я, оскільки вона має онкозахворювання.

Додатково, заявник ОСОБА_2 зазначавала, що заінтересована особа позбавляє її можливості вільно користуватися майном, забирає їжу, ображає, погрожує та психологічно тисне на неї.

Згідно з статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - мати (батько) (п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 711/3280/20 під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ "A.V. v. Ukraine", n. 68177, "Enea v. Italy" [GC], n. 55182, "Idalov v. Russia" [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні "Ireland v. the UK", наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях "Kudla v Poland" [GC], n. 92237, "Козинець проти України", n. 52, "Лабіта проти Італії", n. 120, "Чембер проти Росії", n. 49244, поводження є "нелюдським", якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини "Chahal v. the UK", n. 145.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

Так, під час розгляду справи було встановлено, що дійсно з боку заінтересованої особи заявники піддавалися економічному та психологічному домашньому насильству.

Однак, застосування фізичного насильства ОСОБА_3 стосовно заявників, про що зазначалося в заяві про видачу обмежувального припису, останніми не доведено та відповідно таких доказів матеріали справи не містять.

В свою чергу, особою, яка постраждала від домашнього насильства (постраждалою особою), є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству).

Окрім цього, як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, домашнє насильство стосовно заявників з боку заінтересованої особи має ознаки повторюваності.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявники обґрунтовано звернулись до суду із заявою про видачу обмежувального припису і їх права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявники дійсно є постраждалими особами від домашнього насильства, а їх кривдником є заінтересована особа ОСОБА_3 .

На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування насильства та встановлених обставин під час розгляду вказаної заяви, встановлено факт застосовування з боку заінтересованої особи стосовно заявників економічного та психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, і такі ризики є реальними.

В свою чергу, в судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_3 не спростував доводи заявників стосовно позбавлення їх їжі, іншого майна, коштів, а навпаки підтвердив що дійсно певні речи ним були винесені з квартири, здані в ломбард. Підтвердив, що забрав частину грошей, але наголошував, що все, що він винний батькам, ним буде компенсовано.

Крім того, не спростовував доводи заявників, що відносно останніх вчиняв словесні образи, але зазначав, що такі образи ним здійснювалися лише у відповідь на образи заявників, які лунали в його адрес.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, як встановлено вище, ОСОБА_3 вчиняє насильство щодо заявників протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом.

Тому, у відповідності до положень Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінюючи сам вид насильства (економічне та психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу обов`язків: заборонити ОСОБА_3 наближатися ближче ніж на 300 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , розшукувати, переслідувати, вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 27 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268, 294, 350-1, 350-2, 350-4, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань 300 (триста) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають (перебуває) у місці, невідомому ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_3 переслідувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців. Строк рахувати з дня ухвалення рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 червня 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов