Провадження №2/523/494/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника правонаступників відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правонаступники відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Черненко Ігор Петрович, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації майна,

ВСТАНОВИВ:

І.Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулися з позовною заявою до ОСОБА_7 (правонаступниками якої є ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ) та ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Черненко І.П., про визнання недійсним договору дарування від 08.06.2018 року, реєстровий номер 829, за яким ОСОБА_7 передала безоплатно у власність ОСОБА_6 нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а саме: частина літ. «В»: 7-1 санвузол площею 6,7 кв.м, 7-2 житлова площа 9,3 кв.м, 7-3 житлова площа 10,5 кв.м, 8-1 житлова площа 12,3 кв.м, 8-2 житлова площа 21,9 кв.м., 8-3 санвузол площа 3,9 кв.м, 8-4 коридор площа 3,4 кв.м, 8-5 кухня площа 6,1 кв.м., загальна площа частини літ. «В»- 73,7 кв.м, гараж літ. «И», сарай літ. «Ж», «ж1», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння; а також про скасування запису про реєстрацію права власності на майно, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_6 реєстраційний номер 101.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_10 та ОСОБА_7 по 1/2 кожному. Після смерті ОСОБА_10 , співвласниками його частки стали спадкоємці: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/10 частці будинку кожному та ОСОБА_5 2/10 частки.

Вказане домоволодіння в цілому складається: із житлового будинку, «А», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - житловий будинок, загальною площею 512,7 кв.м., в тому числі житловою площею 251,8 кв.м. та надвірних споруд: «И», «К» - гараж, «Ж», «ж1» - сарай, «Е» - літня кухня, «И1», «Г» - сарай, мостіння - I,II, огорожа - №1-4.

Позивачам стало відомо, що ОСОБА_7 вказаним договором подарувала 7/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_6 на підставі висновку ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД» від 18.10.2018 вихідний номер 233214 здійснила реєстрацію виділеного майна із зазначенням нової адреси АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна з цього моменту стає окремим житловим будинком. При цьому, резервування чи надання вказаної адреси не здійснювалося.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа домоволодіння по АДРЕСА_1 так і залишається 512,7, а частка ОСОБА_7 1/2 домоволодіння і в результаті виділу перерахунок часток співвласників не здійснювався.

Крім того, у оспорюваному договорі дарування зазначено про відсутність прав третіх осіб на відчужувані частки домоволодіння, що є істотною умовою договору дарування, проте це суперечить нормам ЦК України про право спільної часткової власності, адже кожен із співвласників майна має право на надання йому у володіння та користування тієї частини, яка відповідає його частці, право користування між ними здійснюється за їхньою згодою.

При цьому позивачі зазначають, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Проте, на сьогоднішній день виділ в натурі між співвласниками оспорюваного домоволодіння не проводився, договорів про порядок користування не укладався. А тому зазначення конкретних приміщень у договорі дарування та права третіх осіб на вказані приміщення у зв`язку із невиділенням часток кожного із співвласників в натурі є істотним порушенням договору дарування.

Позивачі також вказують на існування спору про проведення виділу в натурі, який розглядається у судовому порядку, не існує жодних документів, які б визначали конкретну частку кожного із співвласників із зазначенням конкретного приміщення, а тому відповідачка ОСОБА_7 не мала права дарувати чітко визначені приміщення ОСОБА_13 .

Реєстрація нерухомого майна по АДРЕСА_1 є незаконною, оскільки всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не була отримана письмова згода усіх співвласників на проведення поділу майна, що перебуває у спільній власності, не надано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не здійснено перерахунок часток кожного із співвласників в результаті виділу майна одного із співвласників.

29 січня 2021 року представник відповідачки ОСОБА_7 адвокат Теплякова Т.Є. надала суду відзив на позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на те, що 20 листопада 1999 року між ОСОБА_7 та її дядьком ОСОБА_10 був укладений договір про порядок користування домоволодінням по АДРЕСА_1 , загальною площею 521,5, житловою 332 кв.м., підсобними приміщеннями 189,7 кв.м., іншими споруди 159,1 кв.м. За умовами даного договору ОСОБА_7 користувалася: шістьма квартирами АДРЕСА_2 , господарські споруди: Е, Ж, Ж1, З, И, И1, К, Л, загальною площею 76,7 кв.м. (житлова площа: 224,2 кв.м., загальна площа: 342,2 кв.м.), а ОСОБА_10 користувався п`ятьма квартирами: АДРЕСА_3 , господарські споруди: Г, Д, М, загальною площею 54,8 кв.м., Житлова площа: 107,8 кв.м., загальна площа: 179,6 кв.м.

13 квітня 2001 року рішенням Ленінського районного суду м. Одеси за ОСОБА_7 визнано право власності на частину домоволодіння у порядку спадкування. 30 квітня 2002 право власності на вказану частину зареєстровано за ОСОБА_7 . Одеським МБТІ та РОН за № 40372, стр. 138, запис № 255.

Фактичне користування об`єктом спільної часткової власності здійснювалося співвласниками за домовленістю між ними та на підставі договору про порядок користування за 1999 рік.

08 червня 2018 року ОСОБА_7 передала безоплатно у власність ОСОБА_6 7/50 часток домоволодіння, що в цілому складається із: «А», ОСОБА_11 , «В» - житловий будинок, загальною площею 512,7 кв.м., у тому числі у житловою площею 251,8 кв.м. та надвірних споруд: «И», «К» - гараж, «Ж, ж1, И1, Г» - сарай «Е» - літня кухня, І, ІІ мостіння, №1-4 огорожа, тобто вона як власниця, розпорядилася належною їй часткою домоволодіння відповідно до положень ст. 361 ЦК України, уклавши вищевказаний правочин.

При цьому, представник відповідачки зазначає, що позивачами не надані докази, що оспорюваний договір є неправомірним і не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки він укладений у письмовій формі, є нотаріально посвідченим, його зміст не суперечить вимогам, які встановлені у цивільно-правових нормах, і він не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а отже, відсутні підстави для визнання його недійсним. В обґрунтування своїх заперечень посилалася також на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.09.2020 у справі № 466/7465/15.

На даних підставах просила відмовити у задоволені позову.

09 лютого 2021 року відповідачка ОСОБА_6 надала суду відзив на позовну заяву, у якому зазначала, що доводи позивачів про порушення їхніх прав, свобод та інтересів є абстрактними та не містять жодного обґрунтування, посилаючись на те, що за договором дарування ОСОБА_7 відчужила належну їй частку відповідачці на праві власності. При укладенні правочину були дотримані усі вимоги, які визначають його правомірність, він був нотаріально посвідчений та здійснена державна реєстрація.

Відповідно до висновку про технічну можливість виділу об`єкту нерухомого майна, створено об`єкт, що складає одну одиницю, та має адресу: АДРЕСА_1 .

Право власності, її виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації, та права на нерухоме майно, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право користування на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно, які виникли до 2013 року, визнаються дійсними, якщо їх реєстрація була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав відповідно до законодавства державна реєстрація прав не була потрібна.

Представник позивачів у обґрунтуванні позовних вимог посилається на правові норми, які не мають ніякого відношення до правових наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, оскільки права осіб, які вважають себе співвласниками оспорюваного правочину, підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача, з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дано роз`яснення про те, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для відмови у державній реєстрації прав на нерухоме майно ОСОБА_6 не було.

Відповідачка ОСОБА_6 вважає, що відсутність порушеного права та невідповідність обраного позивачами способу захисту є підставою для прийняття рішення про відмову у позові.

Крім того, позивачі у своїй заяві не вказали про відомі їм обставини щодо порядку користування домоволодінням за договором, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суму м. Одеси від 13.04.2001 за ОСОБА_7 було визнано право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, 30.04.2002 право власності за вказану частину зареєстровано за нею у Одеському МБТІ та РОН. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.08.2010 (справа №2-5231) було задоволено позов ОСОБА_14 до ОСОБА_7 про визнання права власності на квартиру та 28.12.2012 за ОСОБА_14 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 110,3 кв.м., житловою 63,6 кв.м.

Далі, 10.04.2019, між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстр. №1032, за яким ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_15 , квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м.

За оспорюваним договором дарування від 08.06.2018, ОСОБА_7 , передала безоплатно у власність ОСОБА_6 , квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , які складають 7/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відчужені квартири АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 , які складали частки домоволодіння

АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_7 та належали їй на праві спільної часткової власності, а тому відповідно ст.361 ЦК України вона мала право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідачка також повідомила, що у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси, знаходиться цивільна справа №523/16318/20 за позовною заявою тих самих позивачів до ОСОБА_7 , третя особа: Одеська міська рада, про виділ частки майна в натурі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій просять суд розділити вказане домоволодіння між власниками.

Позовні вимоги ґрунтуються на наданій недостовірної інформації, не підтверджуються належними доказами, тому в задоволені позовних вимог ОСОБА_6 просила відмовити у повному обсязі.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

27 вересня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

21 вересня 2022 р. судом залучено до участі у справі провонаступників спадкоємців відповідачки ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

ІІІ. Позиції сторін в суді.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити та окремо зазначила, що приміщення які вказані в договорі та які ввійшли в 7/50 частин є загальними, оскільки порядок користування не визначався, тому всі співвласники мають право ними користуватися . Порядок користування на який посилалася відповідачка не можна враховувати, оскільки навпаки ОСОБА_10 з ним не погоджувався.

Представник правонаступників відповідачки ОСОБА_7 адвокат Теплякова Т.Є. позов не визнала, вважає, що права позивачів не були порушені під час укладення договору, тому їх позов безпідставний. Крім того, попередні власники будинку визначали порядок користування.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_6 , а також третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу у судове засідання не з`явилися, із клопотаннями до суду не зверталися.

Раніше в засіданні представник відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_16 заперечував проти вимог та вказував на те, що відповідачка не порушувала прав позивачів, посилаючись на доводи вказані у відзиві.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено матеріалами справи 25.05.2006 Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості зареєстровано право власності на домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , номер запису 40372 в книзі 255-138 як спільну часткову власність ОСОБА_10 та ОСОБА_7 по 1/2 кожному. Вказане домоволодіння складається із: «А», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - житловий будинок, загальною площею 512,7 кв.м., в тому числі житловою площею 251,8 кв.м. та надвірних споруд: «И», «К» - гараж, «Ж», «ж1» - сарай, «Е» - літня кухня, «И1», «Г» - сарай, мостіння - I,II, огорожа - №1-4.

Після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями спадкового майна, а саме 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 стали:

-ОСОБА_3 - на 1/10 частку будинку, ОСОБА_4 - на 1/10 частку будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12.06.2007 року, та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно; ОСОБА_1 - на 1/10 частку будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.06.2007 року, та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно; ОСОБА_5 - на 2/10 частку будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.06.2007 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідачці ОСОБА_7 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року справа №2-851 належала 1/2 частина вказаного домоволодіння.

Вказане рішення ухвалено у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину домобудівлі .

08 червня 2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. та зареєстрованим у реєстрі за № 829. За даним договором ОСОБА_7 безоплатно передала, а ОСОБА_6 прийняла у власність 7/50 часток домоволодіння під АДРЕСА_1 , що складається із: «А», «Б», «В» - житловий будинок, загальною площею 512,7 кв.м., в тому числі житловою площею 251,8 кв.м. та надвірних споруд: «И», «К» - гараж, «Ж», «ж1» - сарай, «Е» - літня кухня, «И1», «Г» - сарай, мостіння - I,II, огорожа - №1-4, розташованих на земельній ділянці площею 830 кв.м.

За договором дарування вказано, що відчужувана частка дарувальника складається із літ. «В»: 7-1 санвузол площею 6,7 кв.м, 7-2 житлова площа 9,3 кв.м, 7-3 житлова площа 10,5 кв.м, 8-1 житлова площа 12,3 кв.м, 8-2 житлова площа 21,9 кв.м., 8-3 санвузол площа 3,9 кв.м, 8-4 коридор площа 3,4 кв.м, 8-5 кухня площа 6,1 загальна площа частини літ. «В»- 73,7 кв.м, гараж літ. «И», сарай літ. «Ж», «ж1», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння.

В цей же день, право власності ОСОБА_6 на частину домоволодіння зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

18 жовтня 2018 року ОСОБА_6 отримала висновок ТОВ «Пром-Строй ЛТД» № 233214 про технічну можливість виділу об`єкту нерухомого майна, відповідно до якого у фактичному користуванні ОСОБА_6 знаходиться житловий будинок загальною площею 73,7 кв.м. та житловою площею 53,6 кв.м., який за технічними показниками є виділений, має окремий вихід і може бути виділений у одиницю житлову квартиру загальною площею 73,7 кв.м. та житловою площею 53,6 кв.м. та має наступну адресу: АДРЕСА_1 , а також виготовлено технічний паспорт на новоутворений об`єкт нерухомого майна.

19 жовтня 2018 року на підставі даного висновку та технічного паспорту державний реєстратор КП «Агенція державної реєстрації» Сосніна Г.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43628814 від 23.10.2018, зареєструвавши право власності на житловий будинок загальною площею 73,7 кв.м. та житловою площею 53,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку літ. «В», гаражу літ. И», літньої кухні літ. «У», сараю літ. «Ж».

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нормами ч.1 ст.217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК україни ).

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК України).

Частиною 1 ст.328 ЦК України закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За нормами ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Як закріплено нормами ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з нормою ч.1 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, яка набрала чинності 01.01.2016 року.

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з нормами п.54 Положення в редакції чинній на час проведення реєстраційних дій по майну відповідачки ОСОБА_6 , для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються: документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення);технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна;документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).

Відповідно до п.55 цього ж Положення, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, крім документів, передбачених пунктом 54 цього Порядку, також подається письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності. У разі коли в результаті поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, змінюється розмір часток у такому праві спільної власності, також подається письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.

Пунктом 56 Положення визначено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

Відповідно до п. 3.2. Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської Ради від 28.07.2009 року № 809, надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється.

Згідно із п. 4.4. вказаного Положення на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що за договором дарування відчужується майно, яке належить особі на праві власності .

Як вбачається із змісту рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року спадкодавець ОСОБА_17 - мати ОСОБА_7 , була власником 1/2 частини домоволодіння і померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .Свій позов ОСОБА_7 обгрунтовувала тим, що з народження проживає в будинку, після смерті матері вступила в володіння спадковим майном. Іншою частиною домобудівлі користується її дядько ОСОБА_10 , з яким у неї спочатку була домовленість про порядок користування домоволодінням , однак на теперішній час в них є з цього приводу розбіжності, які вони будуть врегульовувати в наступному.

На підтвердження визначеного порядку користування відповідачами надано договір від 20 листопада 1999 року укладений між власниками ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Суд вказаний договір не приймає до уваги, оскільки він не має правових наслідків , оскільки ОСОБА_7 на час його укладення не була власником майна. крім того, він не був посвідчений нотаріусом . Більше того, як зазначено вище під час звернення до суду про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_7 повідомляла про наявність розбіжностей в порядку користування домоволодінням.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 частки в натурі не виділялися. ні за рішенням суду, ні за договором.

Таким чином, під час укладення договору дарування були порушені вимоги закону, оскільки ОСОБА_7 визначила склад приміщень за 7/50 часткою, які їй не належали на праві власності. В тексті договору є посилання на належність їй відчужуваної частки на підставі рішення Ленінського районного суду м.Одеси від 13 квітня 2001 року, за яким не виділялася в натурі її частка. Отже, є підстави для визнання договору дарування недійсним в частині виділеної частки в натурі .

В наступному, з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідачка ОСОБА_6 вказані в договорі дарування приміщення без їх виділу в натурі реєструє право власності за собою як окремий обєкт з наданням іншої адреси.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з реєстраційної справи, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (довідка з Адресного реєстру міста Одеси) ОСОБА_6 не подавались.

Окремо необхідно зазначити, що під час розгляду даної справи суд не враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.09.2020 у справі № 466/7465/15, на яку посилається представник відповідачів, оскільки правовідносини відрізняються. В справі яка розглядається укладення договору з визначенням виділеної частки в натурі, що є предметом позову, і є наслідки у виді реєстрації приміщень їх як окремого об`єкту, що напряму порушує права інших співвласників.

Встановлені обставини та норми які регулюють дані правовідносини вказують на порушення прав позивачів, як співвласників домоволодіння, лише в частині укладеного договору дарування, та в реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачкою ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правонаступники відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Черненко Ігор Петрович, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації майна задовольнити частково.

Визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 08.06.2018 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П., реєстровий номер 829, недійсним в частині визначення приміщень частина літ. «В»: 7-1 санвузол площею 6,7 кв.м., 7-2 житлова площа 9,3 кв.м., 7-3 житлова площа 10,5 кв.м., 8-1 житлова площа 12,3 кв.м., 8-2 житлова площа 21,9 кв.м., 8-3 санвузол площа 3,9 кв.м., 8-4 коридор площа 3,4 кв.м., 8-5 кухня площа 6,1 кв.м., загальна площа частини літ. «В» - 73,7 кв.м., гараж літ. «И», сарай літ. «Ж», «ж1», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння.

Скасувати запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 , від 19.10.2018 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 31 березня 2023 р.