Справа № 175/36/23
Провадження № 2/175/10/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(з а о ч н е)

27 лютого 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві Бабко-Малої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

Де згідно уточнених позовних вимог просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 , який було зареєстровано Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №515.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), без позбавлення її батьківських прав. Передати малолітню дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ).

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з батьком - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення нею повноліття.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Нормами ч. 1 ст. 60 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2002 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Реєстрація шлюбу проводилась Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №515.

Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.06.2011 року серія НОМЕР_4 , актовий запис №680, яка проживає разом з відповідачем, та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.12.2009 року серія НОМЕР_5 , актовий запис №1189, який проживає разом з позивачем.

На даний момент шлюбні відносини вони не підтримують тривалий час. Причиною тому є несумісність характерів, в сім`ї виникали різного роду непорозуміння.

Після початку збройної агресії російської федерації проти України відповідач разом з донькою ОСОБА_3 переїхала до смт. Слобожанське, та на теперішній час мешкає там.

Спілкуючись з донькою остання постійно скаржиться на відсутність можливості відвідувати школу та онлайн заняття, розвиваючи кружки, та будь що, через не бажання відповідача навіть з нею спілкуватися.

Вважає, що відповідач немає можливості забезпечити дитину належними умовами для виховання та проживання. Відповідач само усувалась від виховання доньки, та займається виклично собою та побудуванням власного майбутнього з іншим чоловіком.

Позивач вважає, що задля забезпечення належного розвитку та виховання доньки слід відібрати її у матері та визначити місце проживання разом з батьком.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами ч.ч. 1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в цій частині.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходів їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 7, 141-142, 161 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів - задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №515.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), без позбавлення її батьківських прав. Передати малолітню дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ).

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з батьком - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення нею повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 220 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, а саме рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя О.М. Бойко