Номер провадження 2/754/1145/23
Справа №754/5633/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , яка також діє, як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту КП «Київтеплоенерго») звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просить стягнути: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 8 763,90 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 28 493,37 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 10 269,67 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 241,68 грн., та витрати, пов`язані з отриманням інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн., посилаючись на той факт, що відповідачка є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго» за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка користується послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась вищевказана заборгованість.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 16.08.2022 вищевказану позовну заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

02.11.2022 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 03.11.2022 було прийнято та відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

10.01.2023 представником позивача - ОСОБА_4 подано клопотання про залучення співвідповідачів по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

23.01.2023 представником позивача - ОСОБА_4 подано позовну заяву в новій редакції, в якій залучив співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

21.02.2023 представником позивача - ОСОБА_4 подано позовну заяву в новій редакції № 2, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів заборгованість за вказаний в позовній заяві період.

20.03.2023 представником відповідачів - адвокатом Іванчук М.М. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважають, що позовні вимоги є безпідставними,

необгрунтованими, не підтвердженими належними і допустимими доказами, оскільки позивачем не надано детального розрахунку сум, що стягується за вказаний період, окрім того в проведеному розрахунку заборгованості не правильно врахована опалювальна площа, а саме, замість опалювальної площі в розмірі 23,73 кв. м., як ідеальної частки квартири належної відповідачу -1 зазначено 25,00 кв. м.. Щодо вимоги про стягнення заборгованості до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 28 493, 37 грн. просить суд застосувати до вимог позивача про стягнення заборгованості, яка утворилась до 01.05.2018 року, а саме - до 31 січня 2017 року в розмірі 21 371, 63 грн. позовну давність, оскільки згідно умов згаданого договору (п.14) кінцевий строк оплати послуг спожитих в січні 2017 року - 20 лютого 2017 року. Відповідно, за вказаними вимогами строк позовної давності сплив 20 лютого 2020 року. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 25.12.2019 послуги з централізованого опалення в розмірі 4 844, 48 грн.стягуються), не наведено правових та фактичних підстав про стягнення двох різнихзаборгованостей за одні і ті самі послуги за один і той самий період. А саме за послуги з централізованого опалення з 01.05.2018 по 25.12. 2019 року. Вважають, за таких умов вказана позовна вимога є недоведеною, відтак -задоволенню не підлягає. Щодо стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , то представник вказує, що вони є неналежними відповідачами по справі, оскільки вони є співвласниками 1/3 (кожен) частини квартири починаючи з 25 грудня 2019 року, на підставі договору дарування, посвідченого ПНКМНО Адамською М.М, 25.12.2019 року за реєстровим № 3571. А тому на підставі викладених обставин просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та поданих заявах від 23.01.2023 та 21.02.2023 у новій редакції.

Представник відповідачів - адвокат Іванчук М.М. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, зазначила суду, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини перша статті 13 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором.

Згідно з п.3.4.2 Договору цесії, позивач набув право вимоги по заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 30 511,35 грн.; по заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 37 257,27 грн., що разом складає 67 768,35 грн., за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 .

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Позивач вказав, що відповідачі користуються послугами, але не виконують у повному обсязі зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість.

На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду остаточний розрахунок заборгованості за надані послуги за період з 01.07.2015 по 23.02.2023.

Положення статей 66-68 ЖК України, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Відповідно до статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно із п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.06.2020 року, відповідачі ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_2 є співвласниками 1/3 частини квартири починаючи з 25 грудня 2019 року, на підставі договору дарування, посвідченого ПНКМНО Адамською М.М, 25.12.2019 року за реєстровим № 3571.

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва наданим за електронним запитом суду, відповідач ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , окрім нього зареєстровані ще ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , однак як вбачається з вказаного витягу відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 , а в матеріалах справи вказано АДРЕСА_1.

Відповідно до копії паспорта відповідачки ОСОБА_1 , з 16.07.2020 дана особа є зареєстрованою за адресою АДРЕСА_5 .

Як вбачається з наданих представником позивача розрахунків заборгованості послуг з централізованого опалення, вимога про стягнення якої заявлена до кожного з відповідачів, визначена позивачем опалювальна площа становить 25 кв.м.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачам в різний період часу належала 1/3 частина квартири, загальна площа якої становить 71.2. кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою № 212243873 від 12.06.2020 року, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 року №630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) є загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду 24.05.2001 року №127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 10.07.2001 року за №582/5773, загальна площа квартири визначається як сума площ усіх приміщень квартири (за винятком вхідних тамбурів в одноквартирних будинках), убудованих шаф і літніх приміщень, підрахованих із такими знижувальними коефіцієнтами: для балконів і терас - 0,3; для лоджій - 0,5; засклених балконів - 0,8; веранд, засклених лоджій і холодних комор - 1,0.

Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 року №630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) є загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Відповідно, розрахункова величина опалювальної площі для відповідачів становить 23,73 кв.м. (71,2кв.м. /3 = 23,73 кв.м.).

Таким чином, здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідачів з централізованого опалення не відповідає розміру належної їм на праві власності опалювальної площі, а відтак розмір заборгованості, визначений позивачем, не є доведеним.

Як вбачається з розрахунку заборгованості з централізованого постачання гарячої води, позивачем проведено нарахування заборгованості виходячи з 4 зареєстрованих осіб.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з 16 липня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованим лише відповідач ОСОБА_3 ..

Нарахування за постачання гарячої води, у разі відсутності квартирних лічильників, проводяться згідно з показаннями загальнобудинкового лічильника. Від загального обсягу споживання віднімаються обсяги споживання, передані мешканцями квартир, які оснащені лічильниками, а отримана різниця ділиться пропорційно між усіма споживачами, у яких відсутні квартирні засоби обліку (для послуги з опалення - пропорційно опалювальній площі, для послуги водопостачання та водовідведення - пропорційно кількості проживаючих осіб).

У випадку відсутності квартирних лічильників та загальнобудинкового лічильника, нарахування проводяться за нормами споживання. Норма споживання гарячої води у разі відсутності загальнобудинкового лічильника - 3 куб. м на особу. Норма споживання холодної води на одну особу, з водопроводом, каналізацією, централізованим гарячим водопостачанням, з ваннами завдовжки більше ніж 1500 мм, обладнаними душами, становить 4,5 куб. м на місяць. З послуги опалення нарахування проводиться за фактичним тарифом на квадратний метр опалювальної площі залежно від температури зовнішнього повітря.

Таким чином, проведення нарахувань за послуги з постачання гарячої води у відношенні 4х зареєстрованих осіб, замість однієї, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджено письмовими доказами (копіями документів про зміну місця проживання осіб, раніше зареєстрованих за цією ж адресою) призвело до завишення суми заявленої до стягнення.

Щодо стягнення з відповідачів заборгованості до 01.05.2018 року за послуги з централізованого постачання гарячої води, суд враховує той факт, що право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого постачання гарячої води виникло на підставі договору № 602 - 18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11. 10.2018 року , укладеному між ПАТ «Київенерго» (Первісний кредитор) та Позивачем (Новий кредитор).

Надання послуг первісним кредитором здійснювалось на підставі Договору з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який був опублікований 06.08.2015 року в газеті «Хрещатик» № 111 (4511), копія якого надавалося позивачем та наявна в матеріалах справи.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Умовами договору (п.14), який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111 (4511) передбачено, що «14. Розрахунковим періодом є місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим».

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5. ст. 261 ЦК України).

Таким чином, Первісний кредитор та Новий кредитор (позивач у справі) був обізнаним про те, що його права порушені та про осіб, які їх порушила починаючи з 21 дня кожного місяця в якому не отримав оплату за надані послуги.

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою 09 квітня 2021 року, що підтверджується звітом про автоматизований розподіл по справі №754/5633/21 від 09.04.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Таким чином, позовна давність за вимогами про стягнення боргу який утворився до

01.05.2018 року, а саме за період з 31.07.2014 року (дати публікації Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ПАТ «Київенерго» ) до 31 січня 2017 року, включаючи обидві дати, вже спливла.

Оскільки, згідно умов згаданого договору (п.14) кінцевий строк оплати послуг спожитих в січні 2017 року - 20 лютого 2017 року. Відповідно, за вказаними вимогами строк позовної давності сплив 20 лютого 2020 року.

Згідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, стст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п.12 розд.«Прикінцеві та перехідні положення» ЦК в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Таким чином строк позовної давності сплив до моменту введення з 12.03.2020 на всій території України карантину.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з вимогами ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог позивача за вищевказаний період та відмовляє у задоволенні даних позовних вимог.

Щодо стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року по 25.12. 2019 року за послуги з постачання гарячої води, суд зазначає, що відповідно до наявного розрахунку (а.с.131), визначена сума заборгованості станом на грудень 2019 року становила 18 602, 43 грн., однак в подальшому була зменшена (відкоригована) на суму 13 368, 10 грн. (в лютому 2020 року). Підстави такого коригування в наведеному розрахунку не зазначені.

За таких обставин, суд погоджується з запереченнями представника відповідачів, що позивачем не вірно проведений розрахунок та визначено суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 25.12. 2019 року в сумі 18 602, 43 грн., оскільки в подальшому така сума заборгованості, за умови відсутності оплати зі сторони відповідачів, була самостійно зменшена позивачем на 13 368,10 грн., а відтак вказана позовна вимога є недоведеною та задоволенню не підлягає.

Щодо нарахованої заборгованості відповідачів ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_2 за спожиті з 01.05.2018 по 25.12.2019 послуги централізованого постачання гарячої води, судом враховано той факт, що дані особи є співвласниками по 1/6 частині квартири починаючи з 25 грудня 2019 року, на підставі договору дарування, посвідченого ПНКМНО Адамською М.М, 25.12.2019 року за реєстровим № 3571, що підтверджується Інформаційною довідкою №212243873 від 12.06.2020 року, копія якої наявна в матеріалах справи. Відтак - ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_2 не є належними відповідачами за вимогою щодо сплати заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 25.12. 2019 року, а тому в задоволенні даної частини вимог суд відмовляє.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, враховуючи вище викладені обставини, той факт, що будучи ознайомленими з відзивом та наданими стороною відповідача доказами на підтвердження своїх заперечень, позивач, звертаючись до суду з поданими заявами від 23.01.2023 та 21.02.2023 у новій редакції, дані докази не врахував, розрахунок заборгованості з урахуванням інформації щодо періоду реєстрації відповідачів за даною адресою та фактичного споживання ними наданих послуг, не скоригував, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до відповідачів ОСОБА_1 , яка також є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню відповідачами понесені позивачем судові витрати у зв`язку з відмовою судом в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 12, 13, 51, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, ст.ст.267, 509, 525, 526, 610, 625 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , яка також є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.04.2023.

Суддя: