Провадження № 2/522/2274/23
Справа № 522/6512/22-Е
28 березня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Волошина А.С.,
розглянувши за правилами загального провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,
Позивачка 01.06.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , та просить визнати такими, що паплюжать честь, гідність та ділову репутацію позивача, вислови, зазначені у зверненні від 16.02.2022 до Президента України, Генерального прокурора та НАБУ:
- «застройщик купил старый дом на углу двора, снес его и расширил площадь застройки более чем в два раза за счет придомовой територии»,
- «право собственности на земельный участок придомовой территориии застройщик не могу получить законним путем».
Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.02.2022 ОСОБА_2 від імені мешканців будинку АДРЕСА_1 звернулася до Президента України, Генерального прокурора та НАБУ щодо незаконного, як вона вважає, будівництва. Висловлювання вказані у зверненні є твердженням, що позивач здійснює незаконні дії, які мають ознаки злочину. Враховуючи, що перевірка за вказаними фактами вже проводилася та було винесено рішення, яке було оскаржено, вважає, що така заява є спробою спаплюжити честь та гідність позивача серед інших людей та органів влади. Вказані висловлювання призводять до втрати бюджетних коштів на їх перевірку.
Ухвалою суду від 02.06.2022 позову заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.
Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 14.06.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03.08.2022.
У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 03.08.2022 розгляд справи було відкладено на 13.10.2022.
З метою належного повідомлення учасників справи розгляд справи у підготовчому засіданні 13.10.2022 відкладено на 08.12.2022.
Ухвалою від 08.12.2022 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 14.02.2023.
У зв`язку з відключенням електроенергії в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси та у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 14.02.2023 розгляд справи відкладено на 28.03.2023.
У судове засідання 28.03.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.
За відсутності заяв про відкладення розгляду справи, зважаючи на строки розгляду справи, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 листопада 2017 року уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3 щодо придбання квартири АДРЕСА_2 (24-27).
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.23).
До позову додано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (а.с.20) та документ який має назву «Реконструкція житлового будинку без змін геометричних розмірів у плані» (а.с.19).
Звернення ОСОБА_2 до Президента України, Генерального прокурора та НАБУ на яке ОСОБА_1 посилається як на підставу позову, до матеріалів справи долучено не було.
Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин:
а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;
б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;
в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;
г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право
Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 поширювала якусь інформацію відносно ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Втім, слід звернути увагу на те, що згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
У зв`язку з відсутністю доказів тому, що ОСОБА_2 дійсно зверталася до органів державної влади чи посадових осіб, перевірити таку інформацію не вбачається можливим.
Тому, суд дійшов висновку, що відсутні докази порушення ОСОБА_2 прав чи інтересів позивача, тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
За встановлених обставин, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 05 квітня 2023 року.
Суддя В.Я.Бондар