Дата документу 20.06.2023 Справа № 335/2350/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/2350/22 Головуючий у 1 інстанції Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/1193/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що що 09.02.2022 р. року на електронних торгах Державного підприємства «СЕТАМ» він став переможцем в придбанні квартири АДРЕСА_1 .

23.02.2022 року ним було отримано свідоцтво на право власності № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 та отриманий витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Попередньо власником квартири була ОСОБА_2 .

За вищевказаною квартирою закріплений особовий рахунок НОМЕР_2 в ТОВ «Місто для людей Запоріжжя».

Отримувачем послуг за особовим рахунком НОМЕР_2 значилась ОСОБА_2 .

Станом на лютий 2022 року за особовим рахунком НОМЕР_2 обліковується борг в розмірі 10373,53 гривні.

Станом на березень 2022 року за особовим рахунком НОМЕР_2 обліковується борг в розмірі 10658,35 гривень.

Тобто, в березні 2022 року власником квартири вже є новий споживач ОСОБА_1 , але на його квартиру нараховують заборгованість попереднього власника ОСОБА_2 .

Відповідач безпідставно зарахував позивачу заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла до моменту придбання квартири позивачем.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 лише 23 лютого 2022 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 і до цього моменту не був споживачем послуг відповідача за вказаною адресою, відповідно і не отримував таких послуг від відповідача, а тому дії відповідача щодо переведення на позивача та квартиру позивача заборгованості за період до 23 лютого 2022 року є неправомірними і порушують інтереси позивача як споживача.

Зазначені дії відповідача про зарахування заборгованості за період до набуття позивачем права власності на квартиру суперечать вимогам ст. ст. 11, 509, 610, 612, 614 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, на нього не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в період часу до 23 лютого 2022 року.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 по квартирі АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 23 лютого 2022 року в розмірі 10373,53 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ТОВ «Місто для людей» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже,враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав відповідачу необхідні документи для переоформлення особового рахунку, тобто, не проінформував відповідача про зміну власника квартири, в зв`язку з цим, відсутній факт порушення прав споживача з боку ТОВ «Місто для людей Запоріжжя»,

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що факт придбання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом на право власності від 23.02.2022 р. №НРС778546 (а.с.6)

Згідно з витягом № 301157832 від 23.02.2022 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 перебувала в іпотеці. Іпотекодавець: ОСОБА_2 , іпотеко держатель: ТОВ «Олком-Лізинг». Іпотека припинена 23.02.2022 р.

Згідно з витягом № 321992177 від 06.02.2023 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 (розмір частки 1/1) є ОСОБА_1 (а.с. 65).

Позивачем надано суду рахунки, надіслані йому ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на оплату житлово-комунальних послуг за лютий 2022 року та за березень 2022 року. (а.с.4, 5).

В позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» порушує його права безпідставно зараховуючи йому заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла до моменту придбання ним квартири.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами п. 11 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Згідно п. 41 Постанови КМУ від 5 вересня 2018 р. № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний інформувати управителя про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, у випадках та порядку, передбачених договором управління.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , в порушення вимог статей 76, 78, 81, 89 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після придбання квартири в лютому 2022 року, він звертався ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» з відповідною заявою про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у його житлі, тобто, позивачем не виконано обов`язок споживача, передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами № 712.

ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які б підтверджували твердження, що відповідач порушив його права, також в матеріалах справи не міститься письмових доказів, що позивач звертався до ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» щодо питання зазначеного в позовній заяві та є предметом позову, та відмови Відповідача та таке звернення; чи доказів того, що він звертався до ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» щодо переоформлення особового рахунку № НОМЕР_2 з поданням документів для цього та відмову відповідача провести переоформлення особового рахунку.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимогу до відповідача про виключення заборгованості попередніх власників із особового рахунку, посилається на Постанову Верховного Суду по справі № 686/6276/19 (провадження № 61-604св20).

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вказане твердження позивача є хибним з огляду на те, що в справі № 686/6276/19 Верховним Судом не зроблено висновків з приводу здійснення споживачем обов`язків, передбачених ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами № 712.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано відповідачу необхідні документи для переоформлення особового рахунку, тобто, не проінформував відповідача про зміну власника квартири, в зв`язку з цим, відсутній факт порушення прав споживача з боку ТОВ «Місто для людей Запоріжжя».

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2023 року.

Головуючий

Судді: