ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Суми

Справа №590/894/22

Номер провадження 22-ц/816/745/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Свеська селищна рада Шосткинського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 23 березня 2023 року у складі судді Деркача І.М., ухвалене в селищі міського типу Ямпіль, повний текст якого складено 23 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

07 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Свеської селищної ради Шосткинського району Сумської області про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги мотивував тим, що хоче прийняти спадщину після свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Марчихина-Буда Ямпільського району Сумської області, однак не може підтвердити факт батьківства, оскільки відомості про батька у свідоцтві про його народження записані зі слів матері і батьком записано « ОСОБА_3 ». Заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався, спадщину ніхто із спадкоємців не прийняв.

Вказував, що проживав з матір`ю і ОСОБА_2 однією сім`єю, вважав його батьком, однак із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 не звертався, вважаючи, що не має для цього юридичних підстав через непідтвердження факту батьківства. Приватний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, роз`яснивши, що він має надати підтвердження батьківства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та зазначив про пропуск ним строку для прийняття спадщини.

Вважав що, у зв`язку з відсутністю підтвердження батьківства по відношенню до спадкодавця ОСОБА_2 , якого вважає своїм батьком, з поважних причин пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд:

- встановити факт батьківства ОСОБА_2 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 ;

- визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 23 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Свеської селищної ради Шосткинського району Сумської області, про встановлення батьківства й визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що ним надані докази, які в розумінні ч. 2 ст. 53 КпШС України є належними та достатніми для встановлення судом батьківства.

Доводить, що відповідач визнав позов та підтвердив факт, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 , надавши довідку Свеської селищної ради Шосткинського району Сумської області № 153 від 30 листопада 2022 року про проживання з 1972 року однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства, народження сина ОСОБА_3 . Суд першої інстанції розглянув цю довідку в якості доказу і не піддав її сумніву, але не взяв до уваги при ухваленні рішення. У рішенні суду не зазначено про неприйняття визнання позову.

Вказує, що його батьки проживали у незареєстрованому шлюбі, тому за відсутності спільної заяви батьків про батьківство, згідно приписів ч. 2 ст. 55 КпШС України, при оформленні його свідоцтва про народження запис у Книзі реєстрації проводився за прізвищем матері - « ОСОБА_5 », а ім`я та по-батькові записано за вказівкою матері - « ОСОБА_6 », збіг по його по-батькові, підтверджує, що його батьком є ОСОБА_2 .

Посилаючись на відсутність у нього доказів встановлення батьківства, необхідних для підтвердження нотаріусу родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_2 , доводить поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Мар-Буді Ямпільського району Сумської області. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 10 липня 1974 року батьками ОСОБА_1 записані: в графі «Батько - ОСОБА_7 » (мовою оригіналу), в графі «Мати - ОСОБА_8 » (мовою оригіналу) (а.с. 9).

За даними довідки № 153 від 30 листопада 2022 року, виданої виконкомом Свеської селищної ради Шосткинського району Сумської області, ОСОБА_1 , 1974 року народження, є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . З 1972 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю вели спільне господарство, за час їх проживання в 1974 році у них народився син, ОСОБА_1 . За життя ОСОБА_2 визнав сином ОСОБА_1 . ОСОБА_2 називав сином ОСОБА_1 , а той в свою чергу його батьком (а.с. 10).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років в селі Марчихина Буда Ямпільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис №19 від 13 серпня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 5).

Із наданої довідки-характеристики № 1039 від 19 лютого 2021 року, яка видана для пред`явлення до Ямпільської нотаріальної контори, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Марчихина Буда Ямпільського району Сумської області помер ОСОБА_2 , на день смерті якого залишилось спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка згідно із Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-СМ № 018406. Виконкомом Марчихинобудської сільської ради Ямпільського району Сумської області від імені померлого ОСОБА_2 заповіт не посвідчувався (а.с. 11).

За даним Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70764749 від 30 листопада 2022 року, за параметрами пошуку « ОСОБА_2 », який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 8).

За даними Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 70764761 від 30 листопада 2022 року, за параметрами пошуку « ОСОБА_2 » у Спадковому реєстрі міститься інформація про зареєстровані заповіти: заповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав в м. Київ, заповідача ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Михайлівка Черкаської області (а.с. 7, 7 зв.).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ №018406, виданим на ім`я ОСОБА_2 , який мешкав в с. Марчихина Буда, у його приватну власність передано земельну ділянку площею 5,36 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с. 6, 6 зв.).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, наданої приватним нотаріусом Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Янковою Є.О. від 30 листопада 2022 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки (паю) розміром 5,36 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 018406, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 514, звернувся ОСОБА_1 , 1974 р.н., однак останній спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняв, відсутні документи, що підтверджують факт батьківства (а.с. 12).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту батьківства померлого ОСОБА_2 , 1937 року народження, відносно ОСОБА_1 . При цьому суд вказав, що вимоги про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є похідними і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, оскільки за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України).

Оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то спірні правовідносини регулюються положеннями КпШС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Тобто, за змістом наведених норм закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Підстави для визнання батьківства, передбачені у ст. 128 СК України, відрізняються від підстав його встановлення згідно із ст. 53 КпШС України, яка не містить такої підстави встановлення батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі.

Проте, ч. 3 ст. 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно із статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі справа № 521/4820/19 (провадження № 61-21037св21).

Підставою для встановлення батьківства є належні і достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

За приписами ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б із достовірністю підтверджували, що його мати та померлий ОСОБА_2 спільно проживали й вели спільне господарство до народження позивача, спільно виховували та утримували його, а також того, що померлий за життя визнавав його своїм сином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у справі, яка переглядається.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неврахування судом при ухваленні рішення довідки виконкому Свеської селищної ради Шосткинського району Сумської області № 153 від 30 листопада 2022 року, оскільки факт батьківства не може бути встановлено тільки на підставі довідки сільської ради.

Інші докази, які б у сукупності були достатніми для встановлення батьківства ОСОБА_2 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 , позивачем не надані.

Не знайшли свого підтвердження доводи про спільне проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_2 та матері позивача ОСОБА_4 , а також їх спільне виховання та утримання сина.

Достовірних доказів визнання ОСОБА_2 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_1 також не здобуто.

Інших обставин, які б давали суду підстави зробити висновок про доведеність вимог позову не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про похідний характер такої вимоги від вимоги про встановлення батьківства.

Так, за змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

В силу вимог ч. 3 ст.1272 ЦК України з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини може звернутися лише спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини. Оскільки ОСОБА_1 не належить до спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутні підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, посилання та доводи осіб, які подали апеляційні скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 23 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина