КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/7269/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року в складі судді Оксюти Т. Г.,

встановив:

24.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі - ТДВ «СК «Гардіан») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого.

Посилалась на ті підстави, що 03 жовтня 2019 року близько 11.00 год. на автомобільній дорозі місцевого значення Ружин - Рогачі на відстані 3,300 км від с. Заріччя Ружинського району Житомирської області в напрямку с. Топори Ружинського району Житомирської області водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який є її батьком. Від отриманих травм ОСОБА_3 помер у Ружинській центральній районній лікарні.

Постановою слідчого капітана поліції слідчого відділення Ружинського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області) Давидюка О. О. від 29.04.2020 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000239 від 03.10.2018 за фактом дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), внаслідок якої загинув велосипедист ОСОБА_3 , закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АО1724645 та №АО1192407.

20 лютого 2020 року її представник надіслав на адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування у розмірі 10 015,20 грн.

17 серпня 2020 року відповідач повідомив її представнику про те, що заяву з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з відсутністю вини водія забезпеченого транспортного засобу.

На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату з 01 січня 2019 року в розмірі 4 173 грн. Тому відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 , становить 50 076 грн, а розмір частки, яка припадає на кожну особу - 10 015,20 грн.

10 лютого 2020 року між нею та Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» (далі - АО «Автопоміч»), в особі керуючого партнера Мелеха Д. О. укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка планує понести у суді, становить 30 000 грн.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на свою користь 10 015,20 грн страхового відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті її батька ОСОБА_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

08.07.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Лабика Р. Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 10 015,20 грн страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та 10 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем за оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоду внаслідок непрямого умислу самого потерпілого є помилковим, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що потерпілий свідомо передбачав, бажав або свідомо допускав настання шкідливого для себе результату.

Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки дії пішохода по-перше, не відносяться ні до стихійного лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо), ні до соціальних явищ (війни, страйки, акти владних органів тощо), по-друге, не є надзвичайними, а є звичайною грубою необережністю потерпілого.

Зазначив, що у зв`язку з розглядом справи в суді позивач очікує можливість понесення судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді - до 10 000 грн.

На підтвердження розмір у витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 10.02.2020; замовлення від 10.02.2020 до вказаного договору; рахунок-фактуру №07-07/01 від 07.07.2021 на сплату правничої допомоги; акт виконаних робіт (наданих послуг) з детальним описом робіт (наданих послуг) від 07.07.2021.

Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем, становить 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТДВ «СК «Гардіан» - Черняковський А.В. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що згідно змісту постанови слідчого від 29.04.2020 про закриття кримінального провадження, в наведених технічних умовах водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору в діях водія автомобіля «РУТА-25» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 невідповідності технічним вимогам п.12.3 ПДР України не вбачається. У даній дорожній обстановці велосипедисту ОСОБА_3 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 6.7, 10.1, 11.3, 11.7,11.14 ПДР.

Таким чином особою, винною у спричиненні ДТП є саме велосипедист ОСОБА_3 , який внаслідок порушення ряду приписів ПДР створив умови, за яких водій ОСОБА_2 був позбавлений можливості уникнути зіткнення. Вказаний стан речей є непереборною силою, яка відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України є фактором, що звільняє володільця джерела підвищеної небезпеки від зобов`язання з відшкодування завданої шкоди.

Саме до таких висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18.

Вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права ( ст. 23, 1166, 1187 ЦК України), які підлягали застосуванню у даному випадку, а також у відповідності до приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України правильно враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2019 року близько 11.00 год. на автомобільній дорозі місцевого значення Ружин - Рогачі на відстані 3,300 км від с. Заріччя Ружинського району Житомирської області в напрямку с. Топори Ружинського району Житомирської області водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 .

Від отриманих внаслідок ДТП травм ОСОБА_3 помер в Ружинській центральній районній лікарні, про що було видано свідоцтво про смерть від 03.10.2019 серії НОМЕР_2 .

03 жовтня 2019 року слідчим СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області були внесені відомості до ЄРДР за № 0000239 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО1724645 та № АО1192407 (а. с. 29-30)

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою загиблого велосипедиста ОСОБА_3

25 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку направив на адресу ТДВ «СК «Гардіан» повідомлення про ДТП і заяву від 20.02.2020 на виплату страхового відшкодування у розмірі 10 015,20 грн (а. с. 33-36), однак 17.08.2020 ТДВ «СК «Гардіан» у листі за № 17/08/20/11 повідомило представнику позивачки про те, що відсутні підстави для визнання заявленої події страховою та здійснення ОСОБА_1 виплати страхового відшкодування, оскільки обов`язок страховика щодо відшкодування шкоди, завданої страхувальником, виникає за наявності вини заподіювача шкоди ОСОБА_2 , яка у спірному випадку не доведена (а. с. 38).

Постановою слідчого СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Давидюка О. О. від 29 квітня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000239 від 03.10.2018 за фактом ДТП, внаслідок якої загинув велосипедист ОСОБА_3 , закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України.

У постанові зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу від 21 листопада 2019 року №3/1086 на момент ДТП гальмівна система, рульове керування, ходова частина автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , знаходилися в технічно працездатному стані. У процесі дослідження технічного стану автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і настанням ДТП.

Згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи від 21 листопада 2019 року № 3/1087 за зовнішнім оглядом автобуса «Рута-25» визначена наявність слідів і пошкоджень ударно-динамічного характеру, які сконцентровані в його передній лівій кутовій частині і виражені слідами тертя металу, розламу та тріщин полімерних матеріалів. Загальний напрямок слідоутворюючої сили, що спричинила вищевказані сліди та пошкодження ударно-динамічного характеру, був спрямований спереду назад та під кутом зліва направо щодо повздовжньої вісі транспортного засобу. Сліди та пошкодження ударно-динамічного характеру мають єдиний механізм утворення і, з огляду на обставини пригоди могли утворитися в процесі контакту наданого на дослідження транспортного засобу з велосипедом «Спутник».

Первинний контакт досліджуваних транспортних засобів відбувся між передньою лівою кутовою частиною (переднє ліве крило, передній бампер) автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , з правою частиною велосипеда «Спутник» (права рукоятка рульової труби, переднє колесо), в момент первинного контакту кут між поздовжньою віссю автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , та поздовжньою віссю велосипеда «Спутник» визначався рівнем близько 39 ± 5°. З технічної точки зору місце наїзду автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , на велосипед «Спутник» в повздовжньому напрямі знаходиться на деякій відстані перед утворенням плями бурого кольору (позначено на схемі № 1), більш точніше вказати місце наїзду неможливо у зв`язку з відсутністю характерної слідової інформації, на підставі якої можна надати категоричний висновок.

Відповідно до висновку експертизи обставин і механізму ДТП від 06 грудня 2019 року № 3/1095 швидкість руху автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , визначена за довжиною слідів гальмування, складає не менше 58,2 км/год, в наведених дорожніх умовах (в усіх наведених варіантах) водій автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

У вказаній дорожній обстановці водію автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 необхідно було діяти відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР.

З технічної точки зору в діях водія автобуса марки «Рута-25» ОСОБА_2 не вбачається невідповідності дій технічним вимогам пункту 12.3 ПДР.

У зазначеній дорожній обстановці велосипедисту ОСОБА_3 необхідно було діяти відповідно до вимог пунктів 6.7, 10.1, 11.3, 11.7, 11.14 ПДР. Оцінка дій велосипедиста ОСОБА_3 не потребує спеціальних технічних знань в судовій автотехніці. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних причиною настання ДТП є рух велосипедиста ОСОБА_3 в напрямку смуги руху автобуса марки «Рута-25» під керуванням ОСОБА_2 в момент знаходження останнього від місця наїзду на відстані, недостатній для зупинки автомобіля, з метою запобігання наїзду.

Згідно з висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи від 20 лютого 2020 року № 27-11/2-144 при зовнішньому огляді автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , сила деформації направлена спереду назад та під кутом зліва направо щодо повздовжньої вісі транспортного засобу. При зовнішньому огляді велосипеда «Спутник» сила деформації направлена ззаду наперед та під кутом справа наліво відносно повздовжньої вісі переднього колеса велосипеда.

Проаналізувавши показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , можна дійти висновку, що вони не суперечать частині показань про зміну напрямку руху велосипедиста справа наліво щодо автобуса.

Враховуючи характеристики та локалізацію виявлених на трупі тілесних ушкоджень, необхідно вважати, що в цьому конкретному випадку було бокове, попутно-перехресне зіткнення між передньою лівою кутовою частиною автобуса марки «Рута-25» та правою частиною велосипеда «Спутник» за умови знаходження ОСОБА_3 на місці водія велосипеда.

Відповідно до акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 03.10.2019 № 121 на момент огляду (03 жовтня 2019 року о 15:40 год.) водій ОСОБА_2 перебував у тверезому стані.

Проведеним у кримінальному провадженні досудовим розслідуванням не встановлено невідповідностей в діях водія автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , вимогам ПДР, які перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням вказаної ДТП.

У причинному зв`язку з настанням цієї ДТП перебуває рух велосипедиста ОСОБА_3 в напрямку смуги руху автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 в момент його знаходження на недостатній відстані для зупинки транспортного засобу з метою запобігання наїзду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті її батька ОСОБА_3 . Зокрема, суд вважав, що шкоду завдано внаслідок непрямого умислу самого потерпілого на вчинення ним протиправних дій, які полягали в порушені ним пунктів 6.7, 10.1, 11.3, 11.7, 11.14 ПДР, а відсутність в ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки у спірному випадку зіткнення його транспортного засобу з велосипедистом не залежало від його волі.

Проте вказані висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до пунктів 6.7, 10.1, 11.3, 11.7, 11.14 ПДР велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Транспортні засоби, швидкість руху яких не повинна перевищувати 40 км/год або які з технічних причин не можуть розвивати таку швидкість, повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується обгін, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Рух по проїзній частині на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд. Поворот ліворуч та розворот дозволяється на дорогах з однією смугою для руху в кожному напрямку і без трамвайної колії посередині. Дозволяється рух по узбіччю, якщо це не створить перешкод пішоходам.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-IV.

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону № 1961-ІV відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не встановив обставин, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_3 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що шкоду ОСОБА_3 було заподіяно внаслідок непрямого умислу самого потерпілого, не обґрунтований належними та допустимими доказами.

Як підстава для звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відсутність у водія автобуса марки «Рута-25», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 та від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки ДТП, яка сталася за участю забезпечувального транспортного засобу, внаслідок якої загинув батько позивачки, є страховим випадком, у страховика виник обов`язок з відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Судом встановлено, що на момент ДТП до складу сім`ї загиблого входили: дружина ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_10 , дочка ОСОБА_11 .

На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати становив 4 173 грн ( стаття 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік»).

З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50 076 грн. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, становить 10 015 грн. 20 коп.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (речення перше частини шостої статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 2 102 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову (10 015,20 грн), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510,00 грн).

Підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц наведено висновок про те, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи, що в цій справі Верховний Суд не змінював рішення судів попередніх інстанцій та не ухвалював нове, а направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позов - задоволенню, то з ТДВ «СК «Гардіан» у дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 840,80 грн, за перегляд апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн та за перегляд касаційної скарги у розмірі 1 681,60 грн, а всього 3 783,60 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що представник позивача - адвокат Лабик Р. Р. в касаційній скарзі просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було зроблено відповідну заяву та надано необхідні докази у порядку й строк, визначений процесуальним законом.

Згідно з договором про надання правової допомоги від 10 лютого 2020 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» в особі його керуючого партнера - Мелеха Д. О. та ОСОБА_1 , остання доручила, а адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання за відповідну плату надавати клієнту правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду, спричинену клієнту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.10.2019 року, в результаті якої загинув ОСОБА_3 .

Вартість послуг визначається та погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється відповідним замовленням на надання професійної правничої допомоги, яке є невід`ємною частиною цього договору ( п.3.1 договору).

Вартість однієї нормо-години адвокатського об`єднання по наданню правничої допомоги за цим договором встановлено у розмірі 2 000 грн (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3 замовлення на надання професійної правничої допомоги від 10 лютого 2020 року, складеного Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» в особі його керуючого партнера - Мелеха Д. О. та Решетухою О. В., що є додатком до договору про надання професійної правничої допомоги, клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання , визначених пунктом 1 цього замовлення, у розмірі вказаному у пункті 2 цього замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення страховою компанією та/або судом про виплату страхового відшкодування та/або стягнення страхового відшкодування в користь клієнта.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги, адвокатом Адвокатського об`єднання було надано наступні послуги:

1) позовної подання заяви в суд. Вартість 1 години - 2 000 грн; кількість годин -6; погоджена вартість 12 000 грн.

Вказані дії складаються з: консультація клієнта щодо порядку, строків та розміру відшкодування, який можливо отримати; з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт, та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; збір необхідних доказів для підтвердження розміру позовних вимог; аналіз судової практики; подання адвокатських запитів про витребування доказів; визначення підсудності розгляду позовної заяви; визначення складу учасників судового процесу; розрахунок ціни позову та складання обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються; складання розрахунку судових витрат, які були понесені; написання позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують; скасування та додавання до позовної заяви копії всіх документів та доказів та підтвердження позовних вимог; подання позовної заяви з доданими до неї документами в суд через систему «електронний Суд»;

2) оскарження рішення суду першої інстанції. Вартість 1 години - 2 000 грн; кількість годин - 5 ; погоджена вартість 10 000 грн.

Вказані дії складаються з: консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків оскарження рішення суду першої інстанції; з`ясування чи мали місце обставини (факти) , про які вказує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, проте судом не були взяті до уваги; з`ясування наявності неправильного визначення правовідносин відповідно до встановлених судом обставин; з`ясування наявності неправильного визначення судом правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду; встановлення дати отримання оскаржуваного рішення суду клієнтом; аналіз судової практики по аналогічних спорах; визначення суду, до якого подається скарга; визначення складу учасників судового процесу; складання розрахунку судових витрат, які були понесені та які планують понести клієнти під час розгляду справи в апеляційному суді; написання апеляційної скарги з обґрунтуванням незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення; з`ясування підстав для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду; збір доказів , що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції; відправлення апеляційної скарги в суд засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта»;

3) оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду. Вартість й години - 2 000 грн; кількість годин - 9; погоджена вартість 18 000 грн.

Вказані дії складаються з : консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків оскарження рішення суду першої інстанції та апеляційного суду; з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказали суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях, та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, проте судами не були взяті до уваги; з`ясування наявності неправильного визначення правовідносин відповідно до встановлених судом обставин; з`ясування наявності неправильного визначення судами правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду; встановлення дати отримання оскаржуваних рішень судів клієнтом; аналіз судової практики по аналогічних спорах; визначення суду, до якого подається скарга; визначення складу учасників судового процесу; складання розрахунку судових витрат, які були понесені та які планують понести клієнти під час розгляду справи в касаційному суді; написання касаційної скарги з обґрунтуванням незаконності та необґрунтованості оскаржуваних рішень; з`ясування підстав для звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення судів; копіювання касаційної скарги та всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості учасників справи; надсилання касаційної скарги з доданими до неї документами в суд засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

Позивачем також надано довідку АО «Автопоміч» про те, що ОСОБА_12 дійсно перебуває на посаді адвоката цього адвокатського об`єднання з 12 вересня 2019 року та свідоцтво про право на заняттям Лабик Р. Р. адвокатською діяльністю, довіреність від 10.02.2020 та ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Лабико Р. Р.

Таким чином, позивачем надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

21.10.2022 представником ТДВ «СК «Гардіан» подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Клопотання обґрунтовано тим, що заявлений розмір витрат на правову (правничу) допомогу є безпідставно завищеними, з огляду на дублювання робіт та послуг, зазначених в описі, необґрунтовано високу вартість норма-години роботи адвоката та суто організаційний характер низки робіт та послуг. Водночас сума у розмірі 40 000 грн не відповідає принципу співмірності та критерію розумності, а отже, вона підлягає зменшенню у відповідності до приписів ст. 137 ЦПК України.

Зауважив, що спір стосовно відшкодування шкоди, завданої внаслідок даної ДТП, розглядалась у 5 судових справах: №760/23231/20 за позовом доньки загиблого ОСОБА_1 ; №756/13241/20 за позовом дружини загиблого ОСОБА_8 ; №369/13458/20 - за позовом доньки загиблого ОСОБА_9 ; №756/13241/20 - за позовом доньки загиблого ОСОБА_10 ; №756/13243/20 - за позовом доньки загиблого ОСОБА_11 .

У всіх перелічених справах, які є ідентичними, інтереси позивачів представляв адвокат Лабик Р. Р., дві з них переглядаються Верховним Судом у касаційному порядку.

Із вищезазначеного вбачається, що низка робіт та послуг вже були виконані адвокатом під час підготовки інших справи з ідентичними обставинами, а отже вони не виконувались адвокатом під час підготовки процесуальних документів по даній справі. У справі №369/13458/20 адвокатом Лабиком Р. Р. зазначені аналогічні роботи та послуги.

Водночас низка робіт та послуг у самому описі також дублюють одне одного.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд враховує ту обставину, що низка робіт та послуг, наведених в детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги, фактично дублюють одне одного, а саме : з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт, та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи мали місце обставини (факти) , про які вказує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказали суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях, та якими доказами вони підтверджуються; визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; з`ясування наявності неправильного визначення правовідносин відповідно до встановлених судом обставин; аналіз судової практики; аналіз судової практики по аналогічних спорах ; аналіз судової практики по аналогічних спорах, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті в повному обсязі.

Виходячи із конкретних обставин справи та її складності, 4 години є достатнім часом для виконання адвокатом такої роботи, як подання позовної заяви до суду; 3 години - для оскарження рішення суду першої інстанції, 3 години - для оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, всього 20 000 грн ( 10 годин х 2 000 грн) .

Також колегію суддів прийнято до уваги, що переважна більшість робіт та послуг носить організаційний характер та є складовою частиною підготовки позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Отже, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, а також з урахуванням поданого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, а у стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи, в сумі 10 015,20 грн ( десять тисяч п`ятнадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» у дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 783,60 грн (три тисячі сімсот вісімдесят три гривні шістдесят копійок).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк