ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Черкавський Юрій Сергійович, на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року в цивільній справі номер 199/10027/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 липня 2021 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого сторони узгодили укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, на якій домоволодіння розташоване, не пізніше 01 грудня 2021 року у приміщенні приватного нотаріуса ДМНО Петренко Т.В.

На підтвердження дійсності намірів щодо укладення основного договору на виконання п. 5 попереднього договору позивачкою, як покупцем, в день укладення попереднього договору сплачено відповідачці, як продавцю, суму в розмірі 81144 гривень (еквівалент 3000 доларів США) в якості авансу майбутньої ціни купівлі-продажу нерухомого майна, яку визначено в еквіваленті 16000 доларів США.

Пунктом 15 попереднього договору визначено, що якщо за п`ять днів після спливу обумовленого строку укладення основаного договору останній не буде укладено або жодна зі сторін не направить другій пропозицію про його укладення, зобов`язання за попереднім договором припиняються, а продавець повертає покупцю отриману в якості авансу суму коштів. Пропозиція направляється у вигляді рекомендованого листа, телеграми або може бути передана через нотаріуса в порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат» або іншим способом, визначеним законом.

Посилаючись на те, що основний договір між сторонами так і не було укладено, передбачені п. 15 попереднього договору дії вчинені відповідачем не були, а отже зобов`язання за попереднім договором припинились, у позивача виникло право вимагати повернення їй сплаченого авансу, який відповідач позивачу добровільно не повернула.

Просила суд стягнути з відповідачки на користь позивачки отримані в якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу грошові кошти у розмірі 81144 гривень.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 отримані в якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу від 26 липня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за реєстровим №867, грошові кошти в розмірі 81144,00 гривень.

В порядку розподілу судових витрат по справі стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений останньою судовий збір в розмірі 908,00 гривень, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень, а всього 5908 гривень.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року по цивільній справі №199/10027/21 (провадження №2/199/894/22) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Черкавський Ю.С., подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року в частині позовних вимог, що були задоволені та ухвалити в цій частині нову постанову про повну відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Про жодне судове засідання відповідачка не була повідомлена належним чином, оскільки всі судові повістки направлялися ОСОБА_1 . Але прізвище відповідачка ОСОБА_3 , а не ОСОБА_3 .

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Вважає, що в даному випадку позивачкою відповідачці було передано завдаток за договором купівлі-продажу, а не аванс. Ознакою завдатку є те, що він слугує: доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Саме позивачка не з`являлася на укладення основного договору купівлі-продажу, а тому дана грошова сума поверненню не підлягає.

Доказів, які б свідчили про відмову від укладення або ухилення від укладення основного договору з боку відповідачки матеріали справи не містять.

Від позивачки ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить у задоволенні апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 відмовити, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Твердження сторони відповідача щодо існування саме завдатку, а не авансу за попереднім договором купівлі-продажу не відповідає дійсності та не підтверджено жодним доказом.

Посилання відповідачки на відсутність доказів, які б свідчили про відмову або ухиляння від основного договору з боку відповідачки є невірним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки сама відповідачка ОСОБА_1 , отримавши претензію від позивачки з вимогою повернення коштів (повідомлення міститься в матеріалах справи) з метою досудового врегулювання спору, повістки до суду, смс повідомлення, наявність публікацій оголошень про її виклик, тощо, будучи достовірно обізнаною про існування цивільної справи вже 07.09.2022 року, продала вказане домоволодіння.

Пунктом 15 попереднього договору визначено, що якщо за п`ять днів після спливу обумовленого строку укладення основаного договору останній не буде укладено або жодна зі сторін не направить другій пропозицію про його укладення, зобов`язання за попереднім договором припиняються, а продавець повертає покупцю зазначену суму грошей у п. 5 цього договору.

Вважає, що заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року є законним, обґрунтованим та ухваленим судом відповідно до норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, 26 липня 2021 року між позивачкою, як покупцем, та відповідачкою, як продавцем, укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. за реєстровим №867 (а.с. 9-12).

Пунктом 1 попереднього договору купівлі-продажу передбачено, що сторони прийшли до взаємної згоди укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки у строк не пізніше 01 грудня 2021 року включно у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В., на наступних умовах: продавець зобов`язується продати (передати у власність) покупцю, а покупець зобов`язується прийняти (набути) та оплатити наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . та земельну ділянку площею 0,0759 га, кадастровий номер :01:543:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4 попереднього договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що при укладенні основного договору повна вартість продажу житлового будинку та земельної ділянки буде становити 513912,00 гривень, що є еквівалентом 19000 доларів США за курсом НБУ на день посвідчення попереднього договору.

Пунктами 5, 6 попереднього договору передбачено, що на підтвердження дійсних намірів стосовно укладення основного договору в передбачений сторонами строк покупець в день укладення попереднього договору сплачує продавцю 81144,00 гривень, що за курсом НБУ на день укладення попереднього договору є еквівалентом 3000,00 доларів США. Вказана сума буде відрахована від суми основного договору, ціна за яким визначається сторонами у національній валюті у розмірі, що на день укладення основного договору буде еквівалентом суми 16000 доларів США.

Пунктом 8 попереднього договору визначено, що за домовленістю сторін основний договір повинен бути укладений сторонами та нотаріально посвідчений у строк не пізніше 01 грудня 2021 року включно.

Пунктом 15 попереднього договору визначено, що якщо п`ять днів після спливу останнього терміну, передбаченого п. 8 попереднього договору, не буде укладено основний договір або жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, та продавець повертає покупцю зазначену суму грошей у п. 5 попереднього договору. Сторони домовились, що пропозиція направляється у вигляді рекомендованого листа, телеграми або може бути передана через нотаріуса у порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат» або іншим способом, визначеним законодавством.

Право власності відповідачки ОСОБА_1 на житловий будинок з господарчими

будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0759 га, кадастровий номер :01:543:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за №5-468 та №5-470 (а.с. 16, 17).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08 грудня 2021 року право власності на домоволодіння та земельну ділянку під ним, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачкою по справі. (а.с. 38 -40).

Позивачкою направлялась відповідачці письмова претензія щодо повернення виплаченого авансу, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 50, 53).

12 січня 2022 року позивач зверталась до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу виниклих між сторонами правовідносин (а.с. 51-52).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення

якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові (постанова від 04.08.2021 р. у справі №640/17086/18 (провадження №61-1015св20).

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2021 року між позивачкою, як покупцем, та відповідачкою, як продавцем, укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. за реєстровим №867.

Пунктами 5, 6 попереднього договору передбачено, що на підтвердження дійсних намірів стосовно укладення основного договору в передбачений сторонами строк покупець в день укладення попереднього договору сплачує продавцю 81144,00 гривень, що за курсом НБУ на день укладення попереднього договору є еквівалентом 3000,00 доларів США. Вказана сума буде відрахована від суми основного договору, ціна за яким визначається сторонами у національній валюті у розмірі, що на день укладення основного договору буде еквівалентом суми 16000 доларів США.

Пунктом 8 попереднього договору визначено, що за домовленістю сторін основний договір повинен бути укладений сторонами та нотаріально посвідчений у строк не пізніше 01 грудня 2021 року включно.

Пунктом 15 попереднього договору визначено, що якщо п`ять днів після спливу останнього терміну, передбаченого п. 8 попереднього договору, не буде укладено основний договір або жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, та продавець повертає покупцю зазначену суму грошей у п. 5 попереднього договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору, тому посилання відповідача на те, що оскільки саме з вини позивачки не укладений основний договір, а тому позивачка втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу земельної ділянки, грошові кошти, передані позивачем відповідачу за попереднім договором та які є авансом, підлягають поверненню власникові в розмірі 3000,00 доларів США, що еквівалентно 81144,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачки, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2022 року відповідачка ОСОБА_1 зверталась до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 80).

29.07.2022 року до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідачки про відкладення судового засідання на іншу дату, відповідно до якого відповідачка була обізнана про дату судового засідання 29 липня 2022 року о 12 годині 00 хвилин (а.с. 85).

Наведене свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо дати, часу та місцю судових засідань.

Технічна помилка щодо правильності написання прізвища відповідачки не може вважатися тим порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України), оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримувала судові повідомлення, користувалась своїми процесуальними правами, передбаченими нормами ЦПК, як сторона у справі.

Отже, зазначені вище доводи апеляційної скарги, є необґрунтованими.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване

на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Черкавський Юрій Сергійович, залишити без задоволення, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: