справа № 489/6119/21
провадження №2/489/286/23
03 квітня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
при секретарі судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином,
Як на підставу позовних вимог вказала, що 05.03.2018 о 07:15 год. біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 був скоєний на неї напад, в результаті чого відповідач відкрито, із застосуванням фізичної сили та нанесення їй тілесних ушкоджень заволоділа її особистим майном золотою сережкою. З місця події ОСОБА_2 зникла на автомобілі ДЕУ, держаний неномерний знак НОМЕР_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.03.2021 у справі № 489/339/20 ОСОБА_2 звільнена від відповідальності з нереабілітуючих підстав у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов в кримінальному провадженні залишено без розгляду.
Посилаючись на наведені обставини та те, що цивільний позов в кримінальному провадженні було залишено без розгляду у зв`язку із закриттям кримінального провадження, позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з вказаним позовом.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду на електронну адресу 30.03.2023 в чергове надала клопотання про відкладенню розгляду справи на іншу дату, так як вона для безпеки сім`ї виїхала до Німеччини, де тимчасово проживає по теперішній час. Крім того, не має змоги ознайомитися з позовними вимогами та доданими до позову доказами.
Проти відкладення судового засідання позивач заперечувала, так як на її думку відповідач свідомо затягує розгляд її цивільного позову, який було нею заявлено в кримінальному провадження та яке закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.
Частиною першою статті 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Проте навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані з зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»).
Ленінський районний суд міста Миколаєва продовжує роботу в умовах воєнного стану та розглядає справи в загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України.
При цьому, процесуальні норми не містять, як безумовної підстави для відкладення розгляду справи, введення на території країни воєнного стану або неможливість прибуття сторони в судове засідання через виїзд до іншої країни на період введення такого стану в Україні.
Не передбачає такої підстави і зупинення провадження у справі (статті 251, 252 ЦПК України).
При цьому, суд звертає увагу, що в разі позбавлення можливості учасників справи прибути в судове засідання розгляд справи може відбуватися без присутності учасників справи або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, або з використанням власних технічних засобів, за допомогою «Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС», за умови направлення на адресу суду відповідної заяви. Проте, таким правом відповідач не скористався.
Щодо неможливості ознайомлення з позовними вимогами та доданими до позову доказами, на що вказує відповідач у своєму клопотанні, то цивільна справа на розгляді в суді перебуває з вересня 2021 року, тобто до введення воєнного стану в Україні і виїзду відповідача за кордон. Копія позову з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судові повістки відповідачу надсилалися за адресою реєстрації її місця проживання ( АДРЕСА_2 ), але судова кореспонденція, зокрема по двом судовим засіданням, які були призначені до виїзду відповідача за кордон, повернуті поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Крім того, пред`явлений позивачем в порядку цивільного судочинства цивільний позов за змістом аналогічний цивільному позову, з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог, який міститься в матеріалах кримінального провадження, участь в якому приймала відповідач в якості обвинуваченої. Таким чином, відповідач обізнана про зміст позову та мала можливість надати до суду відзив на позовну заяву, але таким правом не скористалася. Не скористалася і правом про надання заяви про направлення копії позовних матеріалів на адресу її електронної пошти.
Враховуючи наведе та беруче до уваги розумність строків розгляду справи, а також те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, участь яких в судовому засіданні не є обов`язковою, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи на іншу дату, про розгляд якої відповідач обізнана, що підтверджується її клопотаннями про відкладення розгляду справи, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і прийняти судове рішення на підставі наявних у справі доказів.
Зважаючи, що відповідач відзиву на позов не надала та відсутність заперечень позивача проти прийняття заочного рішення, суд вважає за можливе на підставі статті 280 ЦПК України ухвали у справі заочне рішення.
Суд, вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Із досліджених судом матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що вона 05.03.2018 приблизно о 07:30 год. знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, котрі сталися внаслідок раптової сварки, нанесла ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, у вигляді саден обличчя, забійної рани в правій завушній області, синця в області правого вуха, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої. Після чого ОСОБА_2 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла.
Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за частиною другою статті 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
У кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілою.
Відповідно до висновку експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради від 06.03.2018 № 303 ОСОБА_1 причинені тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, забійної рани в правій вушній області, синця в області правого вуха. Дані тілесні ушкодження утворилися від тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути нігті пальців рук та інші, з давністю утворення біля однієї доби до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження у вигляді забійної рани в правій завушній області відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; всі інші тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень.
Наявною в матеріалах кримінального провадження довідкою № 127 Міської лікарні № 3 від 06.04.2018 підтверджується, що ОСОБА_1 знаходилася на амбулаторному лікуванні у хірургі поліклініки з 05.03.2018 по 17.03.2018, діагноз: рвана рана правої ушної раковини.
16.03.2018 керівником Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» затверджено акт № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом відносно ОСОБА_1 , оскільки заподіяння їй тілесних пошкоджень мало місце під час виконання нею обов`язків двірника, а саме під час посипання нею піском пішохідної доріжки біля будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.03.2021 задоволено клопотання захисника обвинуваченої, яке підтримала обвинувачена ОСОБА_2 та звільнено останню від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 125 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, що є нереабілітуючими обставинами. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Вказана ухвала ніким не оскаржувалася та набрала законної сили.
Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
При цьому, пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.
Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, від 17.11.2020 у справі №333/6733/16-к, провадження № 51-4179км20, ухвалах від 02.12.2020 у справі №509/4247/17, провадження №51-5696ск20, від 27.01.2021 у справі №140/1547/15-к, провадження №51-336ск21, від 19.03.2021 у справі №451/1380/17, провадження №51-1253ск21.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Такий розмір моральної шкоди був заявлений позивачем, згідно її заяви про збільшення позовних вимог від 01.03.2021, і у кримінальному провадженні.
Проте, з урахуванням обставин справи суд вважає, що розмір визначеного позивачем розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.
Суд зазначає, що розмір моральної шкоди залежить від характеру вчиненого правопорушення, його тяжкості та наслідків, то визначення розміру такої шкоди повинно бути співмірним з вчиненим діянням.
Виходячи з ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновками експертизи), нанесених відповідачем, необхідності лікування, характеру ушкоджень та їх наслідків, завдання позивачу додаткових незручностей, а також втратою майна (сережки), суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн. є належним способом відновлення прав позивача.
При вирішенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, до складу якої позивачем віднесено 7500,00 грн. понесених на лікування витрат, 5000,00 грн. вартості втраченої сережки та 5000,00 грн. витрат на юридичну допомогу, з урахуванням інфляційних втрат, то вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на лікування та вартості втраченої сережки, з урахуванням інфляційних втрат, які мають похідний характер, задоволенню не підлягають через недоведеність, оскільки позивач не надала суду жодного доказу несення таких витрат. Відсутні такі витрати і кримінальному провадженні, яке досліджено судом, а також відсутність таких доказів позивач підтвердила в судовому засіданні.
Щодо відшкодування витрат на юридичну допомогу, які віднесено позивачем до матеріальної шкоди, які надані їй згідно договору про надання юридичних послуг від 15.12.2019, укладеним з юридичною фірма ТОВ «Трейс Нико», несення яких позивачем підтвердила прибутковим касовим ордером № 17 від 17.12.2019 на суму 5000,00 грн., наявним в матеріалах кримінального провадження, ці витрати підлягають відшкодуванню в повному розмірі, так я понесені нею реально. При цьому, стягнення такої шкоди з урахуванням індексу інфляції відсутні, через не наведення позивачем обґрунтування правомірності такого нарахування. Крім того, такі витрати позивача є разовим і пов`язані з наданням їй послуг з підготовки письмових заяв тощо при розгляді справи в судах.
Одночасно, суд зазначає, що вказані витрати не відносяться до професійної правної допомоги, на це не вказує і позивач, відносячи їх до матеріальної шкоди, оскільки відсутні будь-які докази їх надання адвокатом та таких не встановлено судом.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та ту обставину, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 143,46 грн. підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 143,46 грн. (сто сорок три гривні 46 коп.).
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 04.04.2023.
Суддя І.В.Коваленко