печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Орел А. О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про постановлення додаткової ухвали суду про стягнення витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом заяви відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2022 року заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 задоволено і витребувано з володіння відповідача ОСОБА_3 на користь позивача машино-місця (гаражі) № № НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, площею 19, 5 кв м), 2-48 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, площею 19, 5 кв м), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 рівень, стягнуто судовий збір у розмірі 3 158, 80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 52 000, 00 грн /т. І а. с. 96-107/.

20 грудня 2022 року до суду подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 17 листопада 2022 року, а 17 лютого 2023 року - доповнення до поданої заяви /т. І а. с. 116-145, 149-180/.

У судовому засіданні 15 березня 2023 року, ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думок представників сторін, внесеною до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи письмові заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення, заяву про залишення доповнення до заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, а також копії додатку № 2 «Гонорар. Умови та порядок розрахунків» від 13 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 171/1 від 20 грудня 2020 року й акту виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 15 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 171/1 від 20 грудня 2020 року /т. І а. с. 184, 185-195, 196/.

У письмових запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення представник позивача вказав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - 30 000, 00 грн /т. І а. с. 191/.

15 березня 2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви сторони відповідача про перегляд заочного рішення суду /т. І а. с. 208-209/.

04 квітня 2023 року надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про постановлення додаткової ухвали суду у справі, обґрунтована тим, що у своїх запереченнях проти заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 17 листопада 2022 року він просив стягнути суму витрат понесених на правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн /т. І а. с. 211, 212/.

24 квітня 2023 року відділом організаційного забезпечення розгляду цивільний та адміністративних справ передано матеріали справи, для розгляду заяви на запит від 10 квітня 2023 року.

05 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення проти заяви про ухвалення додаткової ухвали щодо витрат на правову допомогу. Заперечуючи проти вимог заяви представник вказав, що заява є необґрунтованою, вимоги безпідставними, заявлена додаткова сума нібито понесених судових витрат є неспівмірною із складністю справи та вже стягнуто на користь позивача судові витрати у постановленому 17 листопада 2022 року заочному рішенні суду у розмірі 52 000, 00 грн. Окрім цього, попереднього (орієнтовного) розрахунку стягнення додатково понесених витрат на правову допомогу у розмірі 30 000, 00 грн позивачем не було подано. У тексті позовної заяви позивач зазначив, що орієнтовні витрати складатимуть 20 000, 00 грн, чим окреслив верхню межу своїх витрат на правову допомогу. Заявлена сума у розмірі 30 000, 00 грн за підготовку та подання заперечення на заяву про перегляд заочного рішення є необґрунтованою та безпідставною, складання такої заяви з витратами часу у 15 годин є завищеними. Позивачем вже було сформовано правову позицію у справі у позовній заяві, нових правових висновків заперечення на заяву про перегляд заочного рішення не містить. Текст заперечення позивача на заяву про перегляд заочного рішення та на доповнення до неї, фактично скопійовано з позовної заяви, де було перефразовано основні тези документу. Також позивачем не надано основних показників для розрахунку додаткових витрат на правову допомогу (обґрунтованість, співмірність, вартість години роботи тощо), відсутні будь-які критерії (показники), за якими представник позивача розраховував вартість нібито додатково наданих ним послуг. Не надано акт виконаних робіт та розрахункового документу, який підтверджував би факт сплати суми у розмірі 30 000, 00 грн на офіційний банківський рахунок адвоката, та детальний опис робіт (надання послуг).

Представник позивача (заявника) Поліщук Р. М. у судовому засіданні підтримав подану заяву про постановлення додаткової ухвали про компенсацію витрат на правову допомогу і просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Неведомський В. О. у судовому засіданні заперечував проти постановлення додаткового судового рішення щодо витрат на правову допомогу, наполягав на тому, що заявлена сума у розмірі 30 000, 00 грн є безпідставною та необґрунтованою.

Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, приходить до наступного висновку.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, 15 березня 2023 року надано: копію додатку № 2 «Гонорар. Умови та порядок розрахунків» від 13 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 171/1 від 20 грудня 2020 року, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 15 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 171/1 від 20 грудня 2020 року /т. І а. с. 184, 196/.

Згідно з додатком № 2 від 13 березня 2023 року, який є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги від № 17/1 від 20 грудня 2020 року, сторони домовилися, що адвокат на виконання умов договору про надання правової допомоги № 171/1 від 20 грудня 2020 року зобов`язується надати клієнту наступні послуги: написання, підготовка та подання до суду заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення від 17 листопада 2022 року, на що витрачено 15 год. Сума винагороди (гонорару) адвоката ставить 30 000, 00 грн, що сплачується клієнтом адвокату не пізніше 01 квітня 2023 року.

Як вбачається з акту виконаних робіт (наданих послуг) № 2 до договору про надання правової допомоги № 17/1 від 20 грудня 2020 року, сторони підтверджують, що відповідно до договору про надання правової допомоги № 17/1 від 20 грудня 2020 року роботу (написання, підготовка та подання до суду заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення від 17 листопада 2022 року, на що витрачено 15 год.) виконано повністю, жодних претензій та зауважень щодо наданої правової допомоги у сторін немає.

Вказані докази були подані у строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейський суд з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Представник відповідача вказував, що обсяг виконаних адвокатом робіт є незначним з огляду на предмет справи - розподіл судових витрат, а саме на те, що справа стосується вже прийнятого рішення суду щодо спору, а не розгляду справи по суті та за своїм змістом є лише вирішенням процесуального питання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України (частина четверта ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Проаналізувавши надані заявником докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), з урахуванням заперечень представника відповідача, а також застосувавши правові висновки Верховного Суду і Європейського суду з прав людини щодо застосування норм права при вирішення питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 30 000, 00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не співрозмірні з виконаною роботою під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відтак, у постановленні додаткової ухвали про стягнення витрат на правову допомогу суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 1-23, 43, 49, 133-141, 246, 261, 270, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про постановлення додаткової ухвали суду про стягнення витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом заяви відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з моменту проголошення.

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2023 року.

Суддя І. В. Литвинова