Провадження номер 2/741/235/23
Єдиний унікальний номер 741/204/23
РІШЕННЯ

іменем України

19 червня 2023 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретарів судового засідання Багмута О.С., Сокирки Є.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ) адвоката Безручко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

УСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_6 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що має вік 68 років, не працює, отримує пенсію за віком, яка дещо перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а інших джерел доходів не має. ОСОБА_4 є матір`ю п`ятьох дітей, з яких лише один син ОСОБА_7 за змоги допомагає, натомість решта дітей, що є відповідачами у справі, їй матеріальну допомогу добровільно не надають.

Відповідачі працюють, мають постійні доходи. Кожен з відповідачів має власних дітей, однак їх доходи достатні і дозволяють їм надавати хоча б якусь мінімальну матеріальну допомогу позивачу як рідній матері.

Просила суд стягнути з відповідачів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 відсотків від заробітку (доходу) відповідачів щомісячно.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2022 року відкрито позовне провадження в даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 24).

Від представника відповідача ОСОБА_8 адвоката Безручко Т.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач, усвідомлюючи свій обов`язок піклуватись про свою непрацездатну матір, не ухиляється від нього. Однак, відповідач не має можливості виконувати такий обов`язок, оскільки має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку вона повинна забезпечувати необхідним. Сама ОСОБА_8 не працює та не має доходу, щоб надавати матеріальну допомогу матері, її донька навчається на курсах з підготовки до вступу до ВНЗ. Указує, що ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, що забезпечує її прожитковий мінімум. Просила відмовити у задоволенні позову у частині вимог до неї (а. с. 36-39).

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив, згідно з яким на даний час не має зі своєю матір`ю позивачем ОСОБА_4 нормальних стосунків. Відповідач та члени його сім`ї ніде не працюють, мають тимчасові заробітки від продажу сільськогосподарської продукції. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити, адже уважає, що матеріальне становище матері є кращим, аніж його самого (а. с. 70).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 правом на подання до суду відзиву не скористалися.

У судовому засіданні 13 квітня 2023 року позивач ОСОБА_4 позов підтримала повністю з підстав, що зазначені у ньому. Указувала, що єдиним джерелом доходу для неї є пенсія, якої не вистачає на задоволення життєвих потреб та придбання ліків, через що вимушена була взяти кредит у розмірі 6000 грн. Житлової субсидії не оформлювала. Уважає, що відповідачі у справі працюють неофіційно, отримують дохід, а відтак в змозі сплачувати аліменти на її утримання.

19 червня 2023 року до суду позивач ОСОБА_4 не з`явилась, засобом електронного зв`язку надіслала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд розглядати справу без її участі та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

До суду відповідач ОСОБА_5 19 червня 2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 13 квітня 2023 року відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов не визнали, від надання пояснень відмовилися.

У судовому засіданні 13 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_8 позов не визнала, пояснила, що після одруження змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . Зазначила, що неодноразово надавала матері допомогу як грошима, так і продуктами харчування. Наразі вона ( ОСОБА_8 ) не працює, наявний у її сім`ї дохід спрямовується, зокрема, на оплату за навчання доньки ОСОБА_9 . Відповідач усвідомлює свій обов`язок піклуватись про свою непрацездатну матір та не заперечує необхідність надання їй посильної грошової допомоги. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8 адвокат Безручко Т.О. у судовому засіданні 13 квітня 2023 року з позовом не погодилась з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Пояснила, що позивач ОСОБА_4 отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб, має у користуванні земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, утримує ВРХ та свійських тварин. ОСОБА_4 не надала до суду жодного належного доказу того, що вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_8 може її надавати. Отже, незважаючи на те, що позивачка є непрацездатною особою, її матеріальне забезпечення є достатнім для забезпечення її потреб.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_4 , відповідачів, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Безручко Т.О., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю відповідачів:

сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 14 лютого 1991 року (а.с.8).

сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 28 березня 1981 року (а.с.9);

дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_3 , виданого 29 квітня 14985 року (а.с.10).

сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що останній не заперечує.

Позивач перебуває на обліку в Ніжинському об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України у Чернігівській області та отримує пенсію за віком у розмірі: липень 2022 року - 2809,45 грн., серпень 2022 року - 2809,45 грн., вересень 2022 року - 2809,45 грн., жовтень 2022 року - 2809,45 грн., листопад 2022 року - 2809,45 грн., грудень 2022 року - 2838,42 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 6336 7432 9577 5319 (а. с. 7).

Відповідач ОСОБА_3 упродовж липня 2015 року - лютого 2023 року заробітку/доходу не отримувала, про що свідчить індивідуальні відомості про застраховану особу, сформовані засобами автоматичних систем Пенсійного Фонду України 03 березня 2023 року за формою ОК-5 (а. с. 46-48).

Водночас з відомостей з ДРФО - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 07 березня 2023 року ОСОБА_8 у серпні 2022 року та листопаді 2022 року отримувала дохід у розмірі 8200 грн. та 1900 грн. відповідно за ознакою доходу 151, тобто "Страхові виплати за договором iншим ніж ДСЖ або НПС" (а. с. 54).

Із записів у трудовій книжці НОМЕР_4 убачається, що 01 липня 2015 року ОСОБА_3 офіційно не працевлаштована (а. с. 50-52).

21 серпня 2022 року та 17 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_8 переказувала власні кошти у розмірі 3015,08 грн. та 3015,08 грн. отримувачу ОСОБА_4 , про що свідчать дублікати чеків від 07 березня 2023 року. (а.с.49, 53).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Так, стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Згідно з частиною 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків чинним законодавством не пов`язується з працездатністю дітей і їх можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та виникає на підставі сукупності наступних умов:

- походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

- непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або особами з інвалідністю);

- потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому варто акцентувати увагу на тому, що обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (правова позиція Верховного Суду зазначена у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц), хоча, звичайно, цей чинник ураховують при визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ), не є абсолютним.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є непрацездатною особою, перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України, де отримує пенсію за віком, сума якої за період з липня 2022 року по грудень 2022 року складала 16885,67 грн., тобто від 2809,45 грн. до 2838,42 грн. за місяць, що підтверджується відповідною довідкою (а. с. 7).

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік.

Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 року № 1928-IX, із змінами, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2022 року становить - 1934,00 грн., з 01 липня 2022 року - 2027,00 грн., а з грудня 2022 року - 2093,00 грн.

Отже, сума нарахованої позивачці пенсії є більшою, ніж сума прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Слід урахувати, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги.

Позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки, харчування, сплату житлово-комунальних послуг.

Саме лише посилання позивачки на скрутне матеріальне становище, незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим їй доводиться купувати багато ліків, не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії.

Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Як установлено у ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На час звернення з позовом до суду позивачка отримувала пенсію в розмірі, який перевищував прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні приписів статті 202 СК України.

Належних доказів того, що отримувана позивачкою пенсія не забезпечує її першочергових потреб, в т.ч. на харчування, лікування тощо, суду надано не було.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є такими, що не ґрунтуються на законі, не доведені належними та допустимими доказами, а саме, що позивачка потребує матеріальної допомоги, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати зі сплати судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

У відповідності до ст. ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, суд, та керуючись ст. ст.12, 13, 76, 259, 263-265, 268,273,279,354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлено, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19 червня 2023 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА