Справа № 308/1330/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Бокотей А.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Ужгороді клопотання представника відповідача про передачу справу до господарського суду по справі за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

в с т а н о в и в:

у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває означена справа про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою від 18.02.2015 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 28.12.2015 суд залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 17.05.2017 суд зупинив провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №308/14557/15-ц.

Ухвалою від 28.02.2023 суд поновив провадження у справі №308/1330/15-ц.

Ухвалою від 07.03.2023 суд замінив позивача його правонаступником.

Ухвалою від 16.03.2023 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання по справі.

До суду від представника відповідача надійшло клопотання про передачу справу до Господарського суду Закарпатської області.

Клопотання обґрунтоване тим, що на розгляді господарського суду перебуває справа №907/768/20 про визнання відповідача банкрутом, а тому належним судом для розгляду спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в даному випадку є Господарський суд Закарпатської області.

До суду від представника позивача надійшла заява, у якій він проти передачі справи не заперечив.

У судове засідання позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

У судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, від представника відповідача надійшла заява про розгляд клопотання щодо передачі справи без участі.

У судове засідання третя особа не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подала.

Дослідивши зміст клопотання, суд доходить до висновку про наявність підстав для його задоволення та передання справи до господарського суду, зважаючи на таке.

Суд з`ясував, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває справа за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як стверджується у позовній заяві, 17.07.2008 ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №KF50905, у відповідності до якого позивальник отримав грошові кошти у формі кредиту в розмірі 90000 дол. США. зі сплатою 12,50% річних строком до 15.07.2033 року.

У свою чергу, позивач являється правонаступником ПАТ «ВіЕс Банк», що було з`ясовано при постановленні судом ухвали від 07.03.2023.

Виконання за вищевказаним кредитним договором забезпечено, зокрема, іпотекою згідно з іпотечним договором №2657 від 17.07.2008.

При цьому іпотекодавцем за відповідним договором значиться відповідач.

Пунктом 7 іпотечного договору №2657 від 17.07.2008 передбачено, що іпотечним майном є земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва. Названим пунктом договору сторони обумовили вартість іпотечного майна.

Виходячи з наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач звернувся до суду з цим позовом до майнового поручителя за іпотечним договором.

При цьому суд з`ясував, що ухвалою господарського суду Закарпатської області від 21.12.2020 по справі №907/768/20 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність відповідача.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визначене Конвенцією поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суди повинні керуватися принципом визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета судами різних юрисдикцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з приписами частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, згідно з частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

У пункті 8 частини 1 статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), прийнятим відповідно до Закону України від 18.10.2018 № 2597-VІІІ та введеним в дію з 21.10.2019.

Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Отже, КУзПБ розширив свою дію щодо суб`єктів, які підпадають під його регулювання (неплатоспроможних фізичних осіб), що зумовило розгляд у господарському суді спорів про неплатоспроможність фізичних осіб, незалежно від того, чи займаються вони підприємницькою діяльністю.

При врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).

Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство ряду майнових та немайнових спорів, КУзПБ розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та які раніше розглядалися судами інших юрисдикцій.

Відповідно до частини 2 статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 3 статті 7 КУзПБ визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, з прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури.

У вимірі питання, що розглядається судом слід вказати про те, що спір з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки за своє правовою природою є майновим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 по справі №607/6254/15-ц звернула увагу на неможливість закриття провадження по справі з підстав неюрисдикційності при передачі її до господарського суду, оскільки такі дії перешкоджатимуть позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі в повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

Матеріали цієї справи не містять жодних відомостей про те, що після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарським судом приймалося відповідне рішення про закриття цього провадження.

За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність задоволення клопотання представника відповідача та передання справи до Господарського суду Закарпатської області.

Керуючись статтями 258-260, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

клопотання представника відповідача задовольнити повністю.

Матеріали справи №308/1330/15-ц за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки передати до Господарського суду Закарпатської області, на розгляді якого перебуває справа №907/768/20 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Й. Данко