_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 759/7097/22
Провадження № 2/947/606/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом у якому просила стягнути з відповідача передплату 3458 грн., неустойку 829,92 грн. та моральну шкоду 5000 грн. Позов вмотивовано тим, що вона на сайті Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» знайшла договір оферти про надання санатрон-курортних послуг з лікуванням. 1 грудня 2022р. здійснила передплату (бронювання) у сумі 3458 грн. на рахунок відповідача на таких умовах: дата заїзду 27.06.2022, дата виїзду 10.07.2022 загальна сума 17290 грн., сума передплати 3458 грн. Однак 24.02.2022р. на території України почалася війна. Голубенко на початку березня 2022р. вимушена була виїхати на захід держави, а на початку травня повернулася до м.Києва. Голубенко неодноразово телефонувала до відповідача з метою скасувати бронювання, однак на її дзвінки ніхто не відповідав, тоді 16.05.2022р. нею було направлено письмове повідомлення про скасування бронювання та повернення коштів, однак листом від 2.06.2022р. їй було відмовлено.

Також зазначає, що 24.02.2022р. на сайті відповідача було змінено договір оферти і в нього, а включені умови щодо права санаторію не повертати споживачу гроші за не отримані послуги є несправедливими та такими. що суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Стороною відповідача до суду подано відзив у якому сторона зазнач, що проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що з 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією РФ на території України, тимчасово припинено діяльність санаторію. В цей же день прийнято нову редакцію Договору приєднання (оферти), згідно з п.2.5 якого укладання договору відбувається шляхом приєднання та безумовного акцепту без будь-яких обмовок, відповідно здійсненням попередньої оплати послуг. Оскільки згідно п.8.3 Договору Голубенко упродовж 10 днів з 24.02.2022р. не повідомила про скасування бронювання, то підстав для повернення грошей не має. Кім цього зазначає, що за п.5.9 Договору у випадку введення правового режиму воєнного стану на всій або частині території України, самостійна відмова Замовника від отримання послуг неможлива. Повернення коштів за послуги, які не можуть бути отримані з причин, що не залежать від волі Замовника, не здійснюються.

У судове засідання учасники справи не явилися, повідомлялися належним чином про час ті місце розгляду справи, подали заяви про проведення засідання за їх відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 1 грудня 2021 року позивачкою заброньовано з 27 червня по 10 липня 2022 року послугу щодо надання санаторно-курортного лікування у відповідача на загальну суму 17290 грн, та здійснено часткову передоплату послуг у розмірі 3458гривень (а.с.31,41).

24.02.2022р. відбулося широкомасштабне вторгнення Росії на територію України, у зв`язку з чим в Україні введено воєнний стан.

24.02.2022р. відповідач видав Наказ №4 Про тимчасове припинення діяльності санаторію на період воєнного стану.

24.02.2022р. відповідачем затверджено новий формуляр Договору приєднання (оферти) про надання послуг з санаторно-курортного лікування, і, зокрема п.5.9, яким встановлено, що у випадку введення правового режиму воєнного стану на всій або частині території України, самостійна відмова Замовника від отримання послуг неможлива. Повернення коштів за послуги, які не можуть бути отримані з причин, що залежать від Замовника, не здійснюються, а п.8.3 визначено, що у разі, якщо Замовник не надіслав на протязі 10 днів з моменту вступу в силу таких змін повідомлення про розірвання Договору, сторони вважають, що замовник підтримує і погоджується зі змінами в Договорі. Замовник самостійно здійснює моніторинг сайт і електронних засобів зв`язку, не предмет змін умов Договору. Ризик недотримання цієї вимоги в повній мірі лягає на Замовника.

03.04.2023 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу (а.с.32).

16 травня 2022 року позивачем направлено лист відповідачу з вимогою щодо скасування бронювання та повернення коштів, а листом від 02.06.2022р. відповідач відмовився виконувати таку вимогу.

Відповідно до ч.1 ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1,3 ст.651, 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.642 ЦПК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

За ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

- встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

- надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;

- встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором;

- надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника).

Отже, пункти 5.9 та 8.3 Договору приєднання (оферти) в редакції від 22.04.2022р. суттєво звужують право споживача на розірвання договору про надання послуг у будь-який час за умови часткової оплати послуг, які не були надані відповідачем, і крім того надають Виконавцю права не повертати споживачу гроші за не отримані послуги, не відповідають вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд приходить до висновку, що вони є несправедливими, а отже не підлягають застосуванню у цих правовідносинах.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума передплати, яку була сплачена позивачем, а саме 3458 грн.

Заперечуючи щодо суми стягнення сторона відповідача зазначає, що відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України щодо спірних правовідносин.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вимогу про повернення коштів позивачем направлено 16 травня 2022 року шляхом надсилання відповідного листа.

Згідно ч.7 ст.13, ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Розрахунки позивача відповідачем не спростовано, свого розрахунку неустойки, інфляційних та 3% річних не надано, а отже прострочення становить 24 дні, а сама сума неустойка складає 829,92 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, з всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4287,91 грн. (3458 + 829,92).

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені позивачем при сплаті судового збору у сумі 992,40 грн.

Крім цього, позивач просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює у 5000 грн. Однак, враховуючи. Що доказів спричинення моральної шкоди суду не надано, то підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. .4-13,76-89, 258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 4287,92 грн. та судові витрати 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.