Справа № 461/4994/23
Провадження №2/461/2118/23
У Х В А Л А

"22" червня 2023 р. м. Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Кротової О.Б.,

секретар судового засідання Ігнат Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Клінчикова Сергія Олександровича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Клінчиков Сергій Олександрович, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шапіро Ірина Вячеславівна, про звернення стягнення на майно в натурі, що входить до обсягу спадкового майна,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 21.06.2023 звернувся через «Електронний суд» до Галицького районного суду м. Львова в інтересах ОСОБА_2 із позовом, в якому просить: звернути стягнення на майно, яке було передане ОСОБА_2 у натурі, що входить до обсягу спадкового майна за померлим ОСОБА_4 , в рахунок боргу в сумі 130000 євро, а саме на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101; приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01; приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 16378120; земельну ділянку площею 0,2727 га, з кадастровим номером :01:005:0002, яка розташована в с.Красів Миколаївського району Львівської області; земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером :01:005:0001, яка розташована в с.Красів Миколаївського району Львівської області. Ціна позову 5 143 983 грн.

Одночасно з пред`явленням позову представник позивачки адвокат Клінчиков С.О. подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101; приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01; приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 16378120; земельну ділянку площею 0,2727 га, з кадастровим номером :01:005:0002, яка розташована в с.Красів Миколаївського району Львівської області; земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером :01:005:0001, яка розташована в с.Красів Миколаївського району Львівської області.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову представник позивачки зазначив, що 21.12.2020 між чоловіком відповідачки - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір безвідсоткової позики, за яким остання передала ОСОБА_4 суму в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) євро. ОСОБА_4 зобов`язувався повернути кошти за даною розпискою до 21.12.2022, чого не зробив, про що свідчить залишення оригіналу розписки у позивачки. 14.03.2023 під час зустрічі з відповідачкою ОСОБА_1 стало відомо про настання смерті ОСОБА_4 10.10.2022. 03.04.2023 відповідачкою прийнято спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини по спадковій справі № 01/2023, що заведена приватним нотаріусом Шапіро І.В.,оскільки відповідачка була дружиною ОСОБА_4 з 20.05.1998. 06.06.2023 позивачкою надано приватному нотаріусу Шапіро І.В. претензію-вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_4 . Отримавши формальну відповідь від приватного нотаріуса Шапіро І.В. від 15.06.2023, позивачкою надіслано вимогу виконати зобов`язання за договором безвідсоткової позики на електронну адресу відповідачки, на що 15.06.2023 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 відмову виконати зобов`язання за договором безвідсоткової позики. Представник позивачки вважає, що відповідачка, відмовляючи виконати зобов`язання за договором безвідсоткової позики шляхом здійснення разового платежу, порушила права кредитора (позивачки), внаслідок чого остання вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. ОСОБА_3 зазначає, що згідно змісту Інформаційної довідки №335869041 від 15.06.2023 за ІПН НОМЕР_1 ОСОБА_2 та Інформаційної довідки №335869218 від 15.06.2023 за ІПН НОМЕР_2 ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні записи про накладення обтяження на майно, що входить до обсягу спадкового майна. Тому, ОСОБА_2 може в будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину і відчужити вказане спадкове майно у власність інших осіб. Ця обставина істотно утруднить захист прав позивачки, оскільки може виникнути необхідність додатково оспорювати дійсність правочинів щодо відчуження спадкового майна. Представник позивачки вважає, що таке втручання на мирне володіння спадковим майном ОСОБА_2 є не тільки виправданим, але й вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникненню нових спорів. ОСОБА_3 повідомив, що оскільки згідно відкритих даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником багатьох об`єктів нерухомого майна, то забезпечення грошової вимоги частиною нерухомого майна відповідачки не завдасть їй шкоди, проте сприятиме відновленню прав позивачки. Тому, позивачка не находить доцільних заходів зустрічного забезпечення.

За змістом положень ч.13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалюючи рішення за заявою, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звернувшись із клопотанням про забезпечення позову представник позивачки вказує на те, що ОСОБА_2 може в будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину і відчужити спадкове майно, на яке просить накласти арешт, у власність інших осіб.

Однак, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №33586904:

- квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101, перебуває у власності ОСОБА_2 з 13.08.2018;

- приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01, перебуває у власності ОСОБА_2 з 26.10.2015;

- приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01, перебуває у власності ОСОБА_2 з 21.10.2014;

- земельна ділянка площею 0,2727 га, з кадастровим номером :01:005:0002, яка розташована в с.Красів Миколаївського району Львівської області, перебуває у власності ОСОБА_2 з 22.08.2016;

- земельна ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером :01:005:0001, яка розташована в с.Красів Миколаївського району Львівської області, перебуває у власності ОСОБА_2 з 22.08.2016.

Крім того, суд звертає увагу, що в заяві про забезпечення позову представник позивачки серед переліку майна двічі зазначив приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 з реєстраційними номерами, які не відповідають Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Представником позивачки в заяві про забезпеченя позову жодними належними та допустимими доказами не доведено той факт, що майно, на яке він просить накласти арешт, входить до обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , оскільки таке, що до смерті останнього належало на праві власності ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 таке не належало.

Предметом позовної заяви ОСОБА_1 є звернення стягнення на майно, яке було передане ОСОБА_2 у натурі, що входить до обсягу спадкового майна за померлим ОСОБА_4 , в рахунок боргу в сумі 130000 євро, однак представником позивачки не надано будь-яких доказів щодо вартості майна на яке він просить накласти арешт, тому, суд позбавлений можливостівизначити, чи буде застосований захід забезпечення співмірним із заявленими позивачкою вимогами.

Зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, що існують об`єктивні обставини, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та не вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду з урахуванням предмету спору. Доказів того, що відповідач має намір чинити перешкоди у виконанні рішення суду матеріали клопотання не містять.

Так, матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення представника щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви представника позивачки про забезпечення позову немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 260, 261 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Клінчикова Сергія Олександровича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Клінчиков Сергій Олександрович, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шапіро Ірина Вячеславівна, про звернення стягнення на майно в натурі, що входить до обсягу спадкового майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Б. Кротова