ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/475/21 Головуючий суддя І інстанції Яценко Є. І.
Провадження № 22-ц/818/358/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Сізонової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2022 року, по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Зачепилівського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження,-

у с т а н о в и в:

09.11.2022 ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження задоволено.

Визнано незаконною і скасовано постанову від 24.10.2022 про закінчення виконавчого провадження № 67296772, винесену старшим державним виконавцем Зачепилівського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мумряком М.Р., та зобов`язано старшого державного виконавця Зачепилівського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мумряка М.Р. відновити виконавче провадження №67296772, з примусового виконання виконавчого листа № 952/475/21 від 23.10.2021, виданого Зачепилівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 солідарно боргу в сумі 38 400,00 доларів США.

29 листопада 2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення з Зачепилівського ВДВС у Красноградському районі Харківської області СМУМЮ ( м. Харків) на його користь понесені ним витрати на професійну ( правову) допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.

05.12.2022 до суду найшов відзив від Начальника Зачепилівського ВДВС у Красноградському районі Харківської області СМУМЮ ( м. Харків) А.М. Часника в якому просить суд відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну ( правову) допомогу у повному обсязі.

Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2022 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення судових витрат на професійну правничу ( правову ) допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати, та задовольнити його заяву про стягнення витрат на професійну допомогу у розмірі 6000 грн у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною

третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду (у справі № 923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18).

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Зачепилівського ВДВС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 , не виконано вимоги ч.1 ст.134 ЦПК України, не подано разом з першою заявою по суті спору до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга у частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не виконано вимоги ч.1 ст. 134 ЦПК України, не подано разом з першою заявою по суті спору до суду попередній ( орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, не виконано вимоги ч.1 ст. 141 ЦПК України, не було надано будь яких заяв щодо понесених витрат до ухвалення рішення по справі та протягом п`яти днів після його ухвалення та не надано доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який не відповідає нормам цивільного процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2022 ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження задоволено.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала 09.11.2022 року постановлена без учасників справи.

На підтвердження вимог про ухвалення додаткового рішення та понесених судових витрат заявником надано договір про надання правової допомоги від 05.07.2021 року та акт до договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу,

що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3)розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Після ухвалення судового рішення ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрати на професійну допомогу у розмірі 6000 грн, з додаванням копії договору про надання правової допомоги від 05.07.2021 року та акту до договору про надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала 09.11.2022 року постановлена без учасників справи.

29 грудня 2022 року, тобто протягом передбачених у вказаній нормі ч.8ст.141ЦПК України 5-ти днів, ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення.

При цьому у заяві було вказано, що обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартість підтверджено належними доказами, а саме: договором про надання правничої (правової) допомоги, актом про надання правової допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги.

У справі дійсно відсутні документи, що свідчать про фактичну оплату витрат за надання правничої допомоги (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи), про що зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, але суд встановив, що згідно відповідного акту такі витрати фактично були надані.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за змістом ст. 137 ЦПК України при доведеності факту надання правничої допомоги та вартості цих послуг, відсутність доказів про їх фактичну сплату для їх розподілу за результатами розгляду справи відповідно до частини восьмої статті 141 цього ж Кодексу не мають правового значення.

Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою… визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Тобто законодавець не передбачає можливості для відмови у відшкодуванні фактично наданих витрат на правову допомогу, а тому суд згідно ч.ч. 4-6 ст. 137, ч.ч. 3, 4 ст. 141 ЦПК України у такому разі з`ясовує наявність чи відсутність підстав для зменшення цих витрат.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд першої інстанції з порушенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України помилково послався на постанову Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.06.2022 року по справі № 375/275/20, оскільки вона не стосуються змісту норм права, тому судом відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України не застосовуються.

Зважаючи на викладене, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість вирішення питання щодо розподілу витрат. Сама лише несплата таких витрат не може бути підставою для відмови у їх розподілі.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції додаткове рішення по суті заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу не було ухвалено, тому у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України відсутні підстави для ухвалення нового судового рішення, в цій частині вимоги апеляційної інстанції є безпідставні і тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, а отже наявні вищевказані підстави для скасування ухвали Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2022 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2022 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2023 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.