Справа № 442/5410/21 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1472/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Cалата Я.І.

З участю позивача ОСОБА_1 та її представника- адвоката Черевичної Н.А., представника відповідача-адвоката Шемеляк Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №442/5410/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 -адвоката Попів-Кішко Роксолани Йосипівни на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житлове приміщення

в с т а н о в и в :

14 липня 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеної нерухомості. Відповідач більше 10 років за місцем своєї реєстрації не проживає, по сьогодні добровільно не знявся з реєстрації, участі в утриманні будинку не бере як і в сплаті комунальних послуг. Зазначає, що на Різдвяні свята у 2021 році відповідач вчинив скандал під час якого наніс їй тілесні ушкодження та з приводу чого вона зверталася в поліцію. На вказану заяву відповідачем було подано міському голові Кучмі Т. скаргу, в якій він підтвердив факт непроживання з позивачкою з часу одруження, вказавши адресою проживання: АДРЕСА_2 . Реєстрація відповідача створює позивачці перешкоди у праві вільно користуватись своїм майном.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення оскаржила представник ОСОБА_2 -адвоката Попів Кішко Роксолана Йосипівна.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджуються з рішенням суду, оскільки судом неправильно та неповно досліджені докази і встановлено обставини справи. Зазначає, що кожна людина має право на житло та виселення особи з житла без надання іншого житла можливе за умови, що таке передбачене законом і переслідує легітимну мету. Вказує, що при вирішенні спору необхідно встановити факт відсутності особи понад 6 місяців у місці реєстрації чи проживання та поважність причини такої відсутності.

Не погоджується з доводами позивача та посиланням суду на такі, що він не проживає у спірному приміщенні понад 10 років. Незважаючи на те, що він одружився та його дружина, діти зареєстровані та проживають у м.Дрогобич, він не залишив місце свого попереднього проживання у с. Биків, куди постійно приїжджає та утримує зазначене будинковолодіння. Так як він працює водієм у логістиці, часто перебуває у довготривалих відрядженнях, тому всі вихідні проводить у селі у спірному будинку. Саме завдяки його праці та матеріальній допомозі коштами його мами, яка на заробітках в Італії, він впорядкував житловий будинок, господарські будівлі, обгородив господарство, провів благоустрій подвір`я, виклавши його бруківкою, провів відповідні комунікації. У селі знаходяться його інструменти, його дружина з дітьми всі вихідні проводить у селі у спірному будинку та підтримує порядок про що свідчать долучені фотосвітлини до письмових обґрунтувань апеляційної скарги.

Просить скасувати рішення суду, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) позивачкою по справі ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивачка зазначає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі у їх сукупності та ухвалив законне рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить письмові обґрунтування вимог апеляційної скарги по справі та апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Шемеляк Г.Т. на підтримання вимог апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Черевичної Н.А., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторонами по справі є родичі: позивачка ОСОБА_1 є бабою по відношенню до відповідача, внука, ОСОБА_2 .

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.05.2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18814169 від 14.05.2008 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7,8).

Відповідно до Довідки №56 від 03.06.2021 року, виданої старостою с.Биків Дрогобицького району, у спірному будинку зареєстрована позивачка ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_3 та внуки: ОСОБА_2 -відповідач по справі та ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно пояснень учасників справи, судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають місце конфліктні ситуації на побутовому рівні, внаслідок чого позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на житло у будинку АДРЕСА_1 на підставі ст..405 ЦК України та зняти його з реєстрації місця проживання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_2 одружився та проживає у АДРЕСА_2 разом із своєю сім`єю, реєстрація місця проживання у с.Биків у її власному будинку створює їй перешкоди вільно розпоряджатися належним їй майном на праві власності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом першої інстанції взято до уваги Акт №42 від 12.05.2021 року, Акт №59 від 03.06.2021 року, Акт №87 від 01.07.2021 року, складені одноособово старостою Бистрицького старостинського округу Семків О.Ф. (а.с.4-6) у яких строста ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_2 дійсно не проживає більше десяти років у будинковолодінні власником якого є ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції не погоджується із зазначеними доводами позивача, вважає зазначені акти неналежним та недостовірними доказамм, такими, що суперечать Положенню про старосту, яке затверджене рішенням сесії Дрогобицької міської ради від 24.12.2020 року та знаходиться на офіційному сайті Дрогобицької міської ради, є доступним для широкого кола читачів. Обов`язки старости, його повноваження визначені ч.5 ст.54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та не містять такого пункту як складання одноособово актів про не проживання особи в певний період часу із слів заявника, що свідчить про те, що староста ОСОБА_5 вийшла за межі своїх повноважень.

Відповідно до ч.1п.3ст.12, ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

За змістом ст.ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази у справі повинні бути належні, допустимі, достовірні та достатні-такі,що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК.

Згідно матеріалів справи, пояснень позивачки ОСОБА_1 та учасників справи, відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрований у будинковолодінні АДРЕСА_1 з часу народження, тобто з 1988 року. Разом із ним зареєстровані його мама та молодший брат, які разом із власником будинку є членами однієї сім`ї, разом проживають, ведуть спільне господарство. Те, що його мама вже тривалий час на заробітках в Італії, брат на фронті, він одружився та його дружина з дітьми проживають у м.Дрогобичі, де він значиться як такий, що проживає, не означає, що він повністю не підтримує господарку у с.Биків, втратив інтерес до цього будинковолодіння, яке є його єдиним житлом. Його мама ОСОБА_3 пересилає зароблені у Італії кошти, на які він зазначене господарство у вигляді житлового будинку, літньої кухні, господарських будівель довів свою працею та з допомогою майстрів, яких наймав до належного вигляду, розбудував, що підтверджується як поясненнями позивачки ОСОБА_1 так і представником відповідача ОСОБА_2 .. Позивачка ОСОБА_1 пояснила, що вона також мала кошти та вкладала у те, щоб житло привести до гарного вигляду, із всіма вигодами, що свідчить про те, що у сім`ї була одна мета, всі вони працюють на одне, є членами однієї сім`ї.

Із долучених до матеріалів справи фотосвітлин вбачається, що позивачка ОСОБА_1 разом із сім`єю внука святкують Великодні свята, що їх будинковолождіня має доглянутий, оздоблений по-сучасному вигляд, що працюють всі, в тому числі невістка внука, правнуки, а діти відповідача, та ніхто із них не заперечує, що ОСОБА_1 є власником зазначеного будинковолодіння, яке створене працею всіх мешканців, які в ньому зареєстровані.

Сам відповідач, згідно пояснень його представника, працює водієм-далекобійником у Польській фірмі, буває у довготривалих відрядженнях, що підтверджується долученою до справи довідкою роботодавця (а.с.87), однак довгі вихідні проводить у селі по місцю реєстрації

Відповідно до ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Положеннями ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником відповідно до закону.

За змістом ч.4ст.156 ЖК до членів сім`ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені у частині 2 статті 64 ЖК України, тобто дружина (чоловік), діти, батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнані і інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Аналогічна норма міститься у ст..405 ЦК України.

За змістом ч.2ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано належних, достатніх та достовірних доказів, що відповідач ОСОБА_2 не проживає без поважних причин понад рік.

Із долученого позивачкою ОСОБА_1 до матеріалів справи Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року про встановлення обмежувального припису вбачається, що представник заявниці адвокат Черевична Н.А. підтримала думку своєї довірительки, вказавши на докази додані до заяви, що підтверджують неодноразові факти конфлікту між бабою та внуком. (а.с. 60). Із зазначеного рішення встановлено із слів заявниці ОСОБА_1 , що внук ОСОБА_2 приїжджає у село до бабусі. Відтак, зазначеними доказами підтверджено той факт, що відповідач ОСОБА_2 не втратив право на житло у АДРЕСА_1 , має інтерес до зазначеного житла, підтримує його своєю працею та працею і коштами всіх членів сім`ї, є членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 .. Питання визнання ОСОБА_2 втраченим право на житло виникло на побутовому рівні між ним та ОСОБА_1 та не підтверджується долученими доказами, які є суперечливими між собою.

Згідно с. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла ( Kryvitska and Kryvitskiyy v. Ukraine, заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» ( Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ЕСНR 2009).

Згідно п.2ст.374 ЦПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1п.п.3,4 ст..376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, -суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Попів-Кішко Роксолани Йосипівни задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 про втрату права на житло.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 березня 2023 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк