Ухвала

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 127/2163/23

провадження № 61-8341ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Вінницький міський суд Вінницької областісудовим наказом від 03 лютого 2023 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 24 січня 2023 року. Вирішено питання щодо судового збору.

ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 03 лютого 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області. Вказує, що судом не було враховано, що їх спільні діти проживають та зареєстровані разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, ОСОБА_2 за вказаною адресою не зареєстрована, не проживає та до складу сім`ї не входить. При зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_2 не визначила місце проживання дітей разом з нею та будь-яких підтверджуючих документів не надала. Заявник зазначає, що їх спільні діти знаходяться на його утриманні, проживають за вищевказаною адресою, де для них облаштоване безпечне та комфортне місце проживання з окремими кімнатами, в яких є все для проживання та забезпечення потреб дітей відповідного віку. Перебування дітей на даний час за межами території України є тимчасовим та вимушеним. У заяві про видачу судового наказу ОСОБА_2 зазначає, що отримує відповідно до закону Литовської Республіки на неповнолітніх дітей соціальні виплати, однак не надала жодних доказів до суду на підтвердження того, що вона на вказані кошти щось придбала для дітей. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 дійсно утримує їх спільних дітей та забезпечує їм належне проживання, харчування, піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, при винесенні судового наказу не було враховано те, що у заявника окрім дітей на утриманні також знаходяться непрацездатні особи похилого віку, а саме його мати та бабуся.

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 16 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року за нововиявленими обставинами відмовив.

Вінницький апеляційний суд постановою від 04 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року залишив без змін.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2023 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, зокрема неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, не перевірили наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та не надали належної оцінки наведеним обставинам, з урахуванням положень статті 423 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2023 року.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (пункт 6.38)).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Як на нововиявлені обставини заявник посилається на те, що діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають та зареєстровані разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, ОСОБА_2 за вказаною адресою не зареєстрована, не проживає та до складу сім`ї не входить. При зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_2 не визначила місце проживання дітей разом з нею та будь-яких підтверджуючих документів не надала. Заявник зазначає, що їх спільні діти знаходяться на його утриманні, проживають за вищевказаною адресою. Перебування дітей на даний час за межами території України є тимчасовим та вимушеним. В заяві про видачу судового наказу ОСОБА_2 зазначає, що отримує відповідно до закону Литовської Республіки на неповнолітніх дітей соціальні виплати, однак не надала жодних доказів до суду на підтвердження того, що вона на вказані кошти щось придбала для дітей. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 дійсно утримує їх спільних дітей та забезпечує їм належне проживання, харчування, піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Також на утриманні ОСОБА_1 знаходиться непрацездатна особа похилого віку.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні положень статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.

При вирішенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами судами попередніх інстанцій належним чином вмотивовані висновки про те, що зазначені ОСОБА_5 обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактично доводи ОСОБА_5 щодо необхідності перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами зводяться до того, що діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, а також на утриманні ОСОБА_5 знаходиться його мати.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Щодо касаційної скарги на судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року.

В прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2023 року, однак з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у справі № 127/2163/23 судовий наказ прийнятий 03 лютого 2023 року, з тексту касаційної скарги також вбачається, що заявник оскаржує судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року.

Пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно із частиною третьою статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до частин першої, сьомої, восьмої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (частина перша статті 389 ЦПК України).

Аналіз частини третьої статті 167 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження судового наказу у касаційному порядку не передбачено.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження щодо оскарження судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року необхідно відмовити, оскільки оскаржене судове рішення не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров