ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2022 року,

по справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2010 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 17.05.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту за яким банк зобов`язався надати кредит в сумі 49 785,74 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов`язання виконав. В свою чергу ОСОБА_1 допустив порушення умов договору, внаслідок чого наявна заборгованість перед банком. ОСОБА_1 також нараховано пеню. Виконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 . Відтак позивач просить стягнути заборгованість солідарно із обох відповідачів.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість за кредитом в сумі 258279,74 грн., заборгованість за процентами 28103,83 грн. та пеню в сумі 91405,65 грн.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», , 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.03.2022 року у цивільній справі № 403/15103/12 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2022 року, від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк» (на даний час АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №490039206 від 17.05.2007. Згідно умов договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 49 785,74 доларів США, процентна ставка - 13,5%, дата остаточного повернення 17.05.2013 року.

Пунктом 3.6 розділу №2 «Загальні умови кредитування», який підписано позивальником, встановлено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язання в частині повернення кредиту та/або процентів, комісій згідно умов цього договору, позичальник зобов`язується сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 5.2 розділу №2 передбачено право банку змінити розмір процентів за користування кредитом у односторонньому порядку в разі зміни кон`юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції тощо. У такому випадку банк повинен надіслати позичальнику рекомендованим листом повідомлення про такі зміни.

Між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 17.05.2007 року за яким остання поручилася за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 490039206 від 17.05.2007 року.

Пунктом 5.4 договору поруки визначено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Згідно розрахунку заборгованості залишок кредиту станом на 17.10.2010 становить 258279,74 грн., заборгованості за відсотками - 28103,83 грн. та нарахована пеня 91405,65 грн.

При цьому у розрахунку вказано відсоткова ставка за користування кредитом: з 17.05.2007 13,5%; з 01.09.2008 14,5%. Також позивачем долучено лист до ОСОБА_1 б/д про зміну умов договору кредиту в частині збільшення процентної ставки до 14,5% та список згрупованих рекомендованих відправлень із зазначенням адресата ОСОБА_1 та відбитком календарного штемпелю відділення поштового зв`язку 01.09.08.

На підтвердження розрахунку заборгованості позивачем надано виписку по особовому рахунку.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України (в редакції, станом на час укладення договору кредиту) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, станом на час укладення договору кредиту) мала назву «Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача».

Пунктом 11 ч.3 вказаної статті передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

У відповідності до п.2 абзацу 5 ч.4 вказаної статті положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем.

При цьому, за ч.5 вказаної статті якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України (в редакції, станом на час укладення договору кредиту) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За ч.4 вказаної статті порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Подібна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12-ц (провадження №14-145цс18).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено факт надання кредиту ОСОБА_1 , у якому визначено умови про сплату процентів та пені. Відповідач ОСОБА_1 не оскаржував умови договору про право банку змінювати процентну ставку в односторонньому порядку. При цьому, на момент укладення договору кредиту та збільшення процентної ставки така умова договору була оспорюваною, а не нікчемною, як на даний час. Після збільшення процентної ставки ОСОБА_1 продовжував погашати кредит та проценти, чим фактично погодився із новою процентною ставкою.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , оскільки законом чітко визначено, що порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таку ж умову закріплює і п. 5.4 договору поруки. Із розрахунку заборгованості та листа позивача про зміну умов кредитного договору вбачається, що позивачем збільшено процентну ставку за кредитом, що є умовою кредитного договору та внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. При цьому позивачем не долучено доказів погодження вказаного збільшення із поручителем. Відтак порука ОСОБА_2 є припиненою і підстави для солідарного стягнення заборгованості із останньої відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки позивачем доведено факт надання кредиту ОСОБА_1 , у якому визначено умови про сплату процентів та пені, відповідач ОСОБА_1 не оскаржував умови договору про право банку змінювати процентну ставку в односторонньому порядку й після збільшення процентної ставки ОСОБА_1 продовжував погашати кредит та проценти, чим фактично погодився із новою процентною ставкою.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова