Провадження №2/748/64/23
Єдиний унікальний № 743/606/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2023 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Кухти В.О.,

секретарі: Долматова М.О., Салуян А.С.,

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача Ріпкинської селищної ради Остапенко С.В., відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Ріпкінської селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Ріпкинської селищної ради Чернігівської області, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право користування земельною ділянкою площею 0,20 га, із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що за даними погосподарської книги її батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав у АДРЕСА_1 та мав у користуванні земельну ділянку площею 0,45 га. Позивачка є спадкоємицею її сестри ОСОБА_3 , яка проживала в АДРЕСА_1 , та успадкувала все належне їх батьку майно. Після смерті сестри позивачка дізналася, що частину належної їй землі приватизувала інша сусідка, після чого вона звернулася до Ріпкинської селищної ради для приватизації земельної ділянки розміром 0,45 га. До того ж, за рішенням Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22.12.2006 року, її сестрі була надана в оренду земельна ділянка площею 0,45 га, до складу якої входила спірна ділянка площею 0,2 га. Таким чином позивачка вважає, що за життя її сестра володіла спірною земельною ділянкою площею 0,2 га та не змогла документально оформити свої права на спірну земельну ділянку, а позивачка через це не може реалізувати свої спадкові права в іншому, окрім судового, порядку.

Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ріпкінської селищної ради Чернігівської області, про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування.

14.10.2022 року до Ріпкинського районного суду надійшов відзив від відповідача Ріпкинської селищної ради, зі змісту якого слідує, що на момент прийняття рішення Вишнівською сільською радою 22.12.2006, відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки повинно бути засноване на договорі та не наділяло орендаря можливістю передавати його у спадщину. Також, згідно з ст.125 Земельного кодексу України в редакції на час винесення рішення, воно виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації, а до використання земельної ділянки орендар має право приступати після встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації. ОСОБА_3 речове право на спірну земельну ділянку не зареєструвала, тому право оренди в неї не виникло. Тобто до складу спадщини спірна земельна ділянка не увійшла. Рішенням Вишнівської сільської ради від 26.02.2018 ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,9533 га. Визнання незаконним та скасування рішення від 26.02.2018 про пипинення права користування земельною ділянкою у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 не породжує для ОСОБА_1 жодних правових наслідків, оскільки у померлої ОСОБА_3 право оренди не виникло. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.01.2020 у справі №743/1025/19 встанволено, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства у складі земельної ділянки площею 0,9533 га і ця обставина не підлягає доказуванню, а в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Вишнівської сільської ради від 26.02.2018, яким передано у власність земельну ділянку ОСОБА_2 , було відмовлено. Тому представник відповідача вважає, що задовольнити позовні вимоги неможливо.

Розпорядженням голови Ріпкинського районного суду Чернігівської області Павленко О.В. від 18.11.2022 року передано цивільну справу № 743/606/22 за позовом ОСОБА_1 до Ріпкінської селищної ради Чернігівської області, про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування на розгляд Чернігівському районному суду Чернігівської області.

Ухвалою суду від 22.02.2023, винесеною без видалення до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання позивачки та залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 відзив не подавала.

Позивачка ОСОБА_1 відповідь на відзив Ріпкинської селищної ради також не подала.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та додала, що спірна земельна ділянка належала її батькам все її життя. Сестра ОСОБА_3 не змогла оформити права на цю ділянку через свій стан здоров`я, а після її смерті саме цю земельну ділянку приватизувала сусідка ОСОБА_2 ..

Представник відповідача Ріпкинської селищної ради в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та послався на обґрунтування викладене у відзиві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позову та зазначила, що вона законно отримала у власність земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_5 під час допиту в судовому засіданні повідомила, що є донькою позивачки та їх сім`я завжди використовувала та обробляла земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а після смерті ОСОБА_3 , частину цієї ділянки приватизувала ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 04.08.2021 року позивачка є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та успадкувала, зокрема, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

За довідкою Вишнівської сільської ради від 15.10.2020 №368, згідно з книгою погосподарського обліку №1 за 2001-2005 роки та особовим рахунком НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав у користуванні земельну ділянку площею 0,45 га (а.с.43).

Користування землею на час смерті ОСОБА_4 регулювалося ст.7 Земельного кодексу України, в редакції чинній на той час, та могло бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надавалася Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Процес надання у користування земельних ділянок регулювався статтею 19 Земельного кодексу України, в редакції чинній на той час, та передбачав заяву громадянина про надання земельної ділянки, у якій вказувалися бажані її розмір і місце розташування, мета використання. Рішення про надання земель приймалося сільською Радою народних депутатів на підставі проекту відведення земельної ділянки погодженого з власником землі або землекористувачем.

Як видно з наданих доказів, ОСОБА_4 з заявами про надання землі в користування не звертався та відповідне рішення про надання йому земельної ділянки площею 0,45 га у користування не приймалося.

Статтею 67 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час смерті ОСОБА_4 , встановлювався розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) який повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Отже, розмір ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , на час смерті ОСОБА_4 не міг перевищувати 0,25 га.

Згідно з нормами ст.30 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час смерті ОСОБА_4 , при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Таким чином, спадкоємцям ОСОБА_4 , у зв`язку з успадкуванням жилого будинку по АДРЕСА_1 , перейшло право користування земельною ділянкою розміром 0,25 га за цією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Тобто, в погосподарській книзі був відображений фактичний розмір земельної ділянки (без визначення її меж), який був закріплений за домогосподарством ОСОБА_4 . При цьому жодних правових підстав на користування земельною ділянкою більше 0,25 га у ОСОБА_4 не було. Саме по собі фактичне користування присадибною земельною ділянкою понад розмір передбачений законодавством родиною ОСОБА_4 , про що зазначає позивачка та свідок, не є підставою для виникнення права користування на частину земельної ділянки понад 0,25 га, а з заявами про надання земельної ділянки розміром 0,2 га за іншим цільовим призначенням ОСОБА_4 не звертався.

Отже право користування земельною ділянкою розміром 0,2 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства не могло виникнути у спадкоємців ОСОБА_4 (зокрема, у ОСОБА_3 ) в порядку спадкування від нього.

Як на підставу наявності у ОСОБА_3 права користування спірною земельною ділянкою, позивачка також посилається на рішення Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22.12.2006 року, яким вирішено надати в оренду громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, в тому числі ОСОБА_3 розміром 0,45 га. (а.с.87-91).

Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Аналогічне визначення містить і ст.93 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час винесення рішення, особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону. Передача земельної ділянки, межі якої визначено в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розроблення проекту її відведення. У разі зміни цільового призначення земельної ділянки надання її в оренду здійснюється за проектом відведення в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 договір оренди спірної земельної ділянки не укладала, він не був зареєстрований, то і право оренди земельної ділянки у неї не виникло. Тому твердження позивачки, що ОСОБА_3 володіла спірною земельною ділянкою не підтверджується доказами.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.05.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2021, встановлено, що набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку розміром 0,9533 га для ведення особистого селянського господарства в с.Буянки Ріпкинського району жодним чином не порушило права та інтереси ОСОБА_1 (а.с.31-42). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина не потребує доказування, а тому спростованим є також твердження позивачки, що ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ОСОБА_3 .

Цим рішенням Ріпкинського районного суду також були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано незаконним та скасовано рішення Вишнівської сільської ради від 26.02.2018 в частині припинення права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2 га та зарахування її до земель запасу. Проте, суд ухвалив таке рішення виключно на тій підставі, що сільською радою це рішення було прийняте вже після смерті ОСОБА_3 , при цьому в рішенні суду зазначено, що взагалі відсутні докази набуття ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою площею 0,20 га, а припиненим може бути лише набуте право користування земельною ділянкою.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави стверджувати, що на час смерті ОСОБА_3 вона мала право користування земельною ділянкою площею 0,20 га, із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Тому це право не входило до спадкової маси та відповідно не було успадковане ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Ріпкінської селищної ради Чернігівської області (, місцехнаходження: Чернігівська область, Чернігівський район, смт.Ріпки, вул.Святомиколаївська, 92), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О.Кухта