СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14342/22

пр. № 2/759/1023/23

04 квітня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., відповідача - ОСОБА_1 , законного представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив визначити йому додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В даному позові позивач посилається на те, що помер його батько, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Про інших спадкоємців за заповітом чи за законом йому не відомо. Строк на прийняття спадщини пропустив через те, що про смерть батька йому не було відомо, дізнався про це випадково від незнайомих йому людей - сусідів.

Ухвалою Святошинського районного суду від 27 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

21.11.2022 року, на виконання вимог ухвали суду, позивачем було подано позовну заяву в новій редакції, де відповідачами зазначено осіб, на яких спадкоємцем складено заповіт. В обґрунтування причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем у новій редакції позовної заяви зазначено небезпечні для життя та здоров`я позивача умови, які викликані військовими діями російської федерації проти України після 24.02.2022 року, а також позивач посилався на свою хворобу в період з 28.09.2022 року по 14.10.2022 року та необізнаність про смерть батька. Ці обставини у сукупності позивач вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини після смерті його батька.

Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального (позовного) провадження.

16.01.2023 року до суду надійшла заява про залучення в якості третьої особи до справи малолітнього ОСОБА_1 та законного представника його матір - ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 16 січня 2023 року заяву ОСОБА_2 про вступ у справу в якості третьої особи особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - задоволено частково, залучено ОСОБА_2 до участі у справі в якості законного представника малолітнього ОСОБА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року за клопотанням сторони позивача витребувано копію спадкової справи від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори.

08.02.2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку із безпідставністю доводів позивача щодо причин поважності пропуску для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідачем ОСОБА_1 08.02.2023 року на адресу суду направлено заяву про виклик свідка - ОСОБА_5 .

Протокольною ухвалою суду від 02.03.2023 року задоволено заяву про виклик свідка.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та законний представник малолітнього відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судове засідання з`явились, заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поданому відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника нотаріальної контори.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала показання, в яких підтвердила, що позивач дійсно є сином померлого ОСОБА_4 , однак протягом більше ніж десять років позивач не підтримував з ним відносин, ніколи не цікавився станом його здоров`я. Свідку невідомо коли позивач дізнався про смерть його батька.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно доп.1ч.1статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 103).

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , його батьками зазначено ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з наданої на запит суду копії спадкової справи за життя батько позивача склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 26 вересня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за №3-833, згідно якого частину належної йому квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , він заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних долях кожному (а.с. 107).

Як вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2022 року, встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 61).

Згідно з копією спадкової справи № 340/2022 до майна померлого ОСОБА_4 , з заявою про прийняття спадщини зверталась також і мати спадкодавця - ОСОБА_7 , в якій зазначала про виділення їй обов`язкової частки спадщини сина, на яку вона згідно закону має право. Постановою державного нотаріуса Фещук Н.І. від 15.02.2023 року №694 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 93-134).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1994 року, яке міститься в спадковій справі, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 №758 від 17.05.2022 року, поданої до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , від імені свого малолітнього сина ОСОБА_1 , прийняла ОСОБА_2 .

Відповідно до заяви ОСОБА_1 №757 від 17.05.2022 року, поданої до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , прийняла ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 17.10.2022 року №3024, останній просив видати свідоцтво про право на спадщину, у власноручній заяві також зазначав про намір звернення до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до постанови від 17.10.2022 року №5371/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із пропуском передбаченого законодавством строку, встановленого для прийняття спадщини після смерті батька.

Як підстави пропуску строку для прийняття спадщини, позивач в оновленій позовній заяві вказує, що шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, оскільки після 24.02.2022 року військові дії російської федерації створили небезпечні умови для його життя та здоров`я, а в період з 28.09.2022 року по 14.10.2022 року почалася хвороба позивача, крім того, він не знав про смерть свого батька, поки його випадково не повідомили сусіди, які проживали поруч з батьком.

Вищезазначені доводи позивача належним чином не підтверджені, оскільки у виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 зазначено лише діагноз хворого та період перебування на амбулаторному лікування з 28.09.2022 року по 14.10.2022 року. Як вбачається з виписки, при зверненні йому призначалося лікування амбулаторно, тобто в домашніх умовах, що не обмежувало його пересування в межах району. Інших доказів щодо неможливості оформлення спадкової справи позивачем не надано. Тому суд критично оцінює доводи позивача щодо тяжкого його стану здоров`я, що перешкоджало вчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки надана ним виписка із її медичної карти підтверджує лише наявність діагнозів позивача, проте лікувальні рекомендації у ній відсутні.

Більш того, позивач не надав суду медичної документації щодо перебування його протягом усього строку для прийняття спадщини у такому хворобливому чи іншому стані, який б перешкоджав йому звернутися до нотаріуса.

У постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що вона фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби.

У постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 736/586/16-ц Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Короткочасна хвороба, тяжкий матеріальний стан спадкоємця як причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, оцінивши саме цей доказ, наданий позивачем, суд зазначає, що дійсно хворобливий стан позивача вимагає додаткових сил і часу для лікування та може вносити певні корективи у можливість розпоряджатися своїм часом. Проте, ці обставини, зважаючи на тривалість лікування, яке тривало незначний час, та відсутність доказів, які б вказували на те, що стан здоров`я позивача настільки важкий, що перешкоджав йому у своєчасній реалізації своїх спадкових прав, не можуть бути визнані судом такими, що створювали непереборні, істотні труднощі для позивача для вчасного подання заяви про прийняття спадщини, отже не може бути визнаний поважною причиною.

Суд вважає слушними твердження відповідача ОСОБА_1 , зазначені у відзиві на позовну заяву про відсутність перешкод у позивача для звернення із заявою про прийняття спадщини внаслідок небезпечних для життя і здоров`я умов, які спричинені військовими діями з боку російської федерації проти України.

Влітку та на початку осені 2022 року безпекова ситуація в м. Києві та Київській області не відрізнялася від безпекової ситуації 17.10.2022 року, коли позивач звертався із заявою про видачу свідоцтва на спадщину. Доказів щодо відсутності роботи нотаріальних установ в зазначений позивачем період, до суду не надано.

Окрім того, суд наголошує, що незалежно від впровадження воєнного стану в країні, позивач ОСОБА_3 не був позбавлений можливості направити заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку відповідно до пункту 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Як зазначено позивачем в його первісні позовній заяві, про смерть батька він дізнався 14.10.2023 року від сусідів, але доказів відносно саме цієї дати позивачем до суду не надано, клопотання про допит даних осіб, які повідомили йому про смерть батька саме 14.10.2022 року, перед судом не ставилося.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує норми спадкового права Цивільного кодексу України та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 статті 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач вищезазначених вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав своєчасно до нотаріальної контори заяву.

Відповідно до ч. 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 та від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням вищенаведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановлено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Частинами 1 та 2ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, обставини, на які посилався позивач як на підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, тобто такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак не можуть бути визнаними об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, необхідно відмовити.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 76-81, 131, 133, 141, 264-268, 354 ЦПК України, статтями 1216, 1217, 1233, 1235, 1236, 1268-1270, 1272 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко