РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шарової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року недійсним,

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (надалі ПАТ «ОТП Банк») про захист прав споживачів, визнання кредитного договору № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір в якому відсутні істотні умови кредитного договору щодо умов виконання зобов`язання кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові. Також, 19.12.2007 року сторони кредитного договору № ML-200/794/2007 не визначили та не узгодили у письмовій формі порядок надання кредиту відповідно до норм цивільного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України.

Кредитний договір № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року є та залишається до цього часу безгрошовим зобов`язанням.

Так, відповідно до п. 2.1.1 цього кредитного договору та у відповідності до ст.ст. 509, 1046, 1054 ЦК України відповідач зобов`язався надати позивачу 48475,20 доларів США, але їх не надав до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1.7.2. кредитного договору позичальник вважається таким, що отримав кредит, після зарахування банком кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з позичкового рахунку позичальника, який попередньо дебетується Банком, при цьому Банк повинен забезпечити змогу вільного розпорядження цими кредитними коштами (отримати готівкою через касу банку, здійснити безготівкове перерахування чи ін.).

Кредитний договір № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року є недійсним з моменту його підписання, так як цей правочин здійснено з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», з не наданням кредиту у сумі 48475,20 доларів США в порушення вимог ЦК України, крім того Банком використано нечесну підприємницьку практику, було невірно вирахувано та надано неправдиві (приховані дані) відносно дійсної вартості фінансової послуги у вигляді кредиту, також не було досягнуто згоди відносно дійсної реальної відсоткової ставки за кредитом на час підписання кредитного договору.

Безготівкова іноземна валюта у вигляді кредиту в сумі 48475,20 доларів США не була зарахована на поточний рахунок Позивача, крім того кредит у цій сумі не видавався з операційної каси ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжя за кредитним договором № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року, тим самим порушуючи «Інструкцію про касові операції в банках України», затверджену Постановою Правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року (доказом чого може бути лише заява на видачу готівки (пункт 4 глави 3 цієї Інструкції)).

При цьому банківський позичковий рахунок позичальнику взагалі не був відкритий та дебетування позичкового рахунку у сумі 48475,20 доларів США не було, перерахування на поточний рахунок 48475,20 доларів США з позичкового рахунку не було здійснено, єдиним доказом проведення такої операції є меморіальний ордер (п. 1.19 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

На підставі вищевказаного, стверджує, що Відповідач не виконав п. 1.7.2, п.2.1.1. кредитного договору № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року банк не надав кредит в сумі 48475,20 доларів США. Зазначає, що жодного погашення кредиту позивачем здійснено не було. Єдиним належним та допустимим доказом погашення кредиту, тобто внесення доларів США в касу банку може бути прибутковий документ - заява на переказ готівки (пункт 3 глави 2 «Інструкції про касові операції в банках України №337»).

Банківський (позичковий) рахунок на ім`я позивача не був відкритий в ПАТ «ОТП Банк» до цього часу, що унеможливлює надання кредиту в іноземній валюті.

Номер банківського (позичкового) рахунку для надання кредиту позивач та відповідач не узгодили у письмовій формі в кредитному договорі № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року, тобто договір банківського рахунку між позивачем та відповідачем є неукладеним до цього часу.

В кредитному договорі № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року не встановлена істотна умова - банківський (позичковий) рахунок позивача, з якого надаються перераховуються грошові кошти на поточний рахунок та видаються з операційної каси банку.

В спірному кредитному договорі № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року не зазначене, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій відповідно до статей 5, 11, 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», 20.03.2008 року інформація не була надана позивачу про те, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій.

Посилаючись на зазначене, просила визнати кредитний договір № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року, підписаний позивачем та відповідачем, недійсним.

В свою чергу ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог банк зазначав, що 19.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № МL-200/794/2007.

Позивач здійснив видачу кредитних коштів Позичальнику в сумі 48 475,20 Доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок Позичальника.

Відповідно до п. 1.1 Частини №2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику Кредит в розмірі та валюті, що визначений в Частині № 1 цього Договору, а Позичальник приймає Кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також оплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання, як це вказано у цьому Договорі.

Згідно з пунктом 3 Частини №1 Кредитного договору проценти за користування Кредитом розраховуються Банком на основі плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованої процентної ставки у розмірі 3,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредит, що розміщені в банку на строк в 366 днів, надалі «FIDR»).

Відповідно до п. 1.5.1 Частини №2 Кредитного договору погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів, шляхом безготівково перерахування на поточний рахунок.

Датою остаточного повернення Кредиту є 19 грудня 2037 року.

Протягом дії Кредитного договору, умови договору щодо порядку та розміру сплати відсотків періодично змінювались шляхом підписання додаткових договорів.

Так, відповідно до Додаткової угоди №1 від 15.05.2009 року, на період з 15.05.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 1 % річних та FIDR ; на період з 01.12.2009 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,49 % річних та FIDR.

Відповідно до Додаткової угоди №2 від 19.12.2012 року, на період з 19.12.2012 року по 18.03.2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована відсоткова ставка у розмірі 8,42 % річних; на період з 19.03.2013 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR.

Відповідно до Додаткової угоди №3 від 31.03.2014 року, на період з 31.03.2014 року по 21.04.2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR ; на період з 22.04.2014 року до 18.07.2014 року встановлено фіксовану відсоткову ставку у розмірі 8,7% річних; на період з 19.07.2014 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR.

Відповідно до Додаткової угоди №4 від 11.09.2014 року, на період з 11.09.2014 року по 18.09.2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR ; на період з 19.09.2014 року до 18.02.2015 року встановлено фіксовану відсоткову ставку у розмірі 6,94% річних; на період з 19,02,2015 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR.

Відповідно до Додаткової угоди №5 від 16.05.2016 року, на період з 19.05.2016 року по 18.10.2016 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована відсоткова ставка у розмірі 5% річних; на період з 19.10.2016 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR.

Відповідно до Додаткової угоди №6 від 17.11.2016 року, на період з 21.11.2016 року по 18.04.2017 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована відсоткова ставка у розмірі 3,5% річних; на період з 19.04.2017 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR.

Відповідно до Додаткової угоди №6 від 17.11.2016 року сторонами підписано Графік платежів у новій редакції від 17.11.2016 року.

Однак, в супереч умовам Кредитного договору, вищевказані зобов`язання Позичальника щодо повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконуються, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків.

Станом на 17.10.2017 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором складає:

46 277,51 Доларів США - сума заборгованості за тілом Кредиту, що за курсом НБУ станом на 17,10,2017 року (26,537958 грн/1 долар США) становить 1 228110,62 гривень;

3 422,65 Доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 23,09,2016 року по 16,10,2017 року, що за курсом НБУ станом на 17,10,2017 року (26,537958 грн/1 долар США) становить 90 830,15 гривень;

0,00 гривен - нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов`язань відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору.

Всього заборгованість Відповідача за тілом кредиту, відсотками та пенею на 17.10.2017 року становить 49 700,16 (сорок дев`ять тисяч сімсот доларів США 16 центів) Доларів США.

В зв`язку із невиконанням Позичальником умов Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, на підставі п.1.9 Кредитного договору Банком було здійснено вимогу про дострокове виконання Відповідачем зобов`язань за Кредитним договором в повному обсязі. Так, на адресу Позичальника направлено Досудову вимогу №200-12-4-7/1026 від 31.10.2017 року про погашення заборгованості за Кредитним договором в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком відповідної Вимоги.

В якості забезпечення наданого кредиту 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 (Відповідач-2) укладено Договір поруки № SR-200/794/2007 від 19.12.2007 року згідно з якими Відповідач-2, зобов`язався відповідати перед Банком за повне та своєчасно виконання Позичальником Боргових зобов`язань за Кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. Відповідно до п.1.2 вказаних Договорів поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, і Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.

На адресу Відповідача-2 було направлено досудову вимогу № 200-12-4-7/1027 від 31.10.2017 року, про дострокове погашення кредитної заборгованості, які були залишені ними без задоволення.

На дату подачі позовної заяви заборгованість Позичальником не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена.

Посилаючись на зазначене ПАТ «ОТП Банк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 (як з Позичальника відповідно до умов Кредитного договору) та з ОСОБА_2 (як з поручителя згідно з умовами Договору поруки № SR-200/794/2007 від 19.12.2007 року) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», суму заборгованості за Кредитним договором №МL-200/794/2007 від 19.12.2007 року, в розмірі 49 700,16 (сорок дев`ять тисяч сімсот доларів США 16 центів) Доларів США, що включає: 46 277,51 Доларів США - сума заборгованості за тілом Кредиту; 3 422,65 Доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 23.09.2016 року по 16.10.2017 року, а також просив стягнути з Відповідачів судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3 775,80 гривен.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2017 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 16)

Ухвалою суду від 13.11.2017 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви (т. 1 а.с. 31).

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2018 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2017 року скасовано, справу повернуто для продовження розгляду (т. 1 а.с. 53-54).

Ухвалою суду від 02.02.2018 року визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження (т. 1 а.с. 141).

Ухвалою суду від 02.02.2018 року залишено без руху зустрічну позовну заяву (т. 1 а.с. 143).

Ухвалою суду від 02.03.2018 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, відкладено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 227).

Ухвалою суду від 15.06.2018 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом, у справі призначена судово-економічна експертиза, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи (т. 2 а.с. 17-19).

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 14.08.2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» залишено без задоволення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2018 року про призначення експертизи та зупинення провадження у справі залишено без змін (т. 2 а.с. 46).

Ухвалою суду від 21.09.2018 року зобов`язано ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 надати суду на виконання клопотання експерта документи (т. 2 а.с. 62).

18.12.2018 року на виконання ухвали суду ПАТ «ОТП Банк» надано документи, які скеровано експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції (т. 2 а.с. 67-72).

26.07.2022 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 539/540-18 від 30.11.2021 року (т. 2 а.с. 93)

Ухвалою суду від 27.07.202 року відновлено провадження по справі та призначено до розгляду в підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 137).

Ухвалою суду від 07.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (т. 2 а.с. 159).

05.04.2023 року судом отримано інформацію з департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації місця проживання відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 224, 226).

10.04.2023 року судом отримано інформацію з Державної прикордонної служби України, щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями відповідачами за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 230).

19.04.2023 року судом отримано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (т. 2 а.с. 231).

04.01.2018 року від ПАТ «ОТП Банк» надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 64-67). У відзиві ПАТ «ОТП Банк» просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що уклавши кредитний договір, іпотечний договір сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов цих договорів.

19.12.2007 року між Відповідачем та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № МL-200/794/2007. Позивач здійснив видачу кредитних коштів Позичальнику в сумі 48 475,20 Доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок Позичальника, що підтверджується первинними документами, а саме:

- власноручно підписаною Позичальником ОСОБА_1 Кредитною заявкою від 19,12,2007 року;

- валютним меморіальним орденом №1 від 19,12,2007 року на суму 48 475,20 Доларів США;

- випискою по руху коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 за період з дати видачі кредиту - 19.12.2007 року по 24.11.2017 року

З моменту укладення кредитного договору, Позивач виконував всі умови кредитного договору, в тому числі щодо сплати кредиту та процентів. Таким чином, Позивач прийняв на себе всі зобов`язання та виконував їх у повному обсязі. Позивачем визнано всі умови договору, тим більше, до моменту подання даної позовної заяви з його боку будь-яких вимог до банку чи яких-небудь пропозицій зміни умов договору не надходило. Звертають увагу суду, що використання плаваючої відсоткової ставки за користування кредитом не суперечить чинному законодавству України. Кредитний договір не містить жодного положення, яке було б заборонено, чи суперечило Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач звернувся до службових осіб банку, з метою одержання кредитних коштів. Службовими особами банку було роз`яснено умови кредитування, надано їх у письмовому вигляді, а також запропоновано позичальнику, якщо той має бажання на укладення кредитного договору, заповнити «Анкету - заяву фізичної особи на отримання іпотечного кредиту», а також надати документи, необхідні для оформлення кредиту (копії паспортних даних, документи про доходи, документи на предмет застави та інше). За отримання інформації, передбаченої п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальник розписався, про що свідчить його підпис у вказаній анкеті (п.13 Анкети). Звертають увагу суду на той факт, що анкету на отримання кредитних коштів позичальник заповнив до отримання кредиту, того ж дня він отримав й інформацію щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, та через сім днів після ознайомлення з вказаними умовами, Позивач уклав кредитний договір, погодившись з його умовами. Правом відмовитись від отримання кредиту позивач не скористався. Таким чином, банком виконано умови Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання Позичальнику відповідної інформації щодо умов кредитування та вартості кредиту.

Позичальнику надавалася інформація щодо умов кредитування та вартості кредиту, також позичальник при укладенні кредитного договору підписався під графіком платежів за кредитним договором, в якому зазначалися всі істотні умови кредитного договору, а тому посилання позивача на використання у його відношенні нечесної підприємницької практики є безпідставним.

Відповідачем отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 02.03.1998 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями.

Невід`ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл від 08.11.2006 року за № 191-1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Відповідач з валютними цінностями.

Таким чином, правових перешкод для того, щоб Відповідач мав право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно, вимагати виконання зобов`язання в іноземній валюті - немає.

19.03.2018 року відповідачем ОСОБА_1 надано відзив на зустрічну позовну заяву. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що ПАТ «ОТП Банк» намагається стягнути заборгованість за недійсним кредитним договором, у зв`язку з чим відповідач його оспорює. Розрахунок заборгованості не підтверджений бухгалтерськими документами та підписом ОСОБА_1 .

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник неодноразово не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (в тому числі, - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду), про причини неявки не повідомили, заяви чи клопотань по суті позовних вимог чи з процесуальних питань не надали.

Від представника ПАТ «ОТП Банк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника банку, просять відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (в тому числі, - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду), про причини неявки не повідомив, заяви чи клопотань по суті позовних вимог чи з процесуальних питань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до умов Статуту АТ «ОТП Банк» (погодженого Національним Банком України 18.06.2009 року, реєстровий № 273, державну реєстрацію змін до установчих документів проведено Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією 30.06.2009 року) Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів Протокол № 53 від 23.04.2009 року змінив назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (скорочена назва - АТ «ОТП Банк»). Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна».

Матеріалами справи підтверджено, що 19.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»), (далі - Банк, Позивач) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № МL-200/794/2007 (надалі - Кредитний договір) (т. 1 а.с. 156-160).

Позивач здійснив видачу кредитних коштів Позичальнику в сумі 48 475,20 Доларів США (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят п`ять і 20/100 Доларів США) шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок Позичальника (т. 1 а.с. 161).

Відповідно до п. 1.1 Частини № 2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику Кредит в розмірі та валюті, що визначений в Частині № 1 цього Договору, а Позичальник приймає Кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також оплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання, як це вказано у цьому Договорі.

Згідно з пунктом 3 Частини № 1 Кредитного договору проценти за користування Кредитом розраховуються Банком на основі плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованої процентної ставки у розмірі 3,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредит, що розміщені в банку на строк в 366 днів, надалі «FIDR»).

Відповідно до п. 1.5.1 Частини № 2 Кредитного договору погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів, шляхом безготівково перерахування на поточний рахунок.

Датою остаточного повернення Кредиту є 19 грудня 2037 року.

Протягом дії Кредитного договору, умови договору щодо порядку та розміру сплати відсотків періодично змінювались шляхом підписання додаткових договорів.

Так, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 15.05.2009 року, на період з 15.05.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 1 % річних та FIDR ; на період з 01.12.2009 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,49 % річних та FIDR (т. 1 а.с. 162-163).

Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 19.12.2012 року, на період з 19.12.2012 року по 18.03.2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована відсоткова ставка у розмірі 8,42 % річних; на період з 19.03.2013 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR (т. 1 а.с. 164-166).

Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 31.03.2014 року, на період з 31.03.2014 року по 21.04.2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR; на період з 22.04.2014 року до 18.07.2014 року встановлено фіксовану відсоткову ставку у розмірі 8,7% річних; на період з 19.07.2014 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR (т. 1 а.с. 167-168).

Відповідно до Додаткової угоди № 4 від 11.09.2014 року, на період з 11.09.2014 року по 18.09.2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR; на період з 19.09.2014 року до 18.02.2015 року встановлено фіксовану відсоткову ставку у розмірі 6,94% річних; на період з 19.02.2015 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR (т. 1 а.с. 169-170).

Відповідно до Додаткової угоди № 5 від 16.05.2016 року, на період з 19.05.2016 року по 18.10.2016 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована відсоткова ставка у розмірі 5% річних; на період з 19.10.2016 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR (т. 1 а.с. 171- 173).

Відповідно до Додаткової угоди № 6 від 17.11.2016 року, на період з 21.11.2016 року по 18.04.2017 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована відсоткова ставка у розмірі 3,5% річних; на період з 19.04.2017 року до повного виконання Боргових зобов`язань встановлено плаваюча відсоткова ставка к розмірі фіксованої процентної ставки у розмірі 3,6 % річних та FIDR (т. 1 а.с. 174-176).

Відповідно до Додаткової угоди №6 від 17.11.2016 року сторонами підписано Графік платежів у новій редакції від 17.11.2016 року (т. 1 а.с. 177-179).

Однак, в супереч умовам Кредитного договору, вищевказані зобов`язання Позичальника щодо повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконуються, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків.

Станом на 17.10.2017 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором складає:

46 277,51 Доларів США - сума заборгованості за тілом Кредиту, що за курсом НБУ станом на 17.10.2017 року (26,537958 грн/1 долар США) становить 1 228110,62 гривень;

3 422,65 Доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 23.09.2016 року по 16.10.2017 року, що за курсом НБУ станом на 17.10.2017 року (26,537958 грн/1 долар США) становить 90 830,15 гривень;

0,00 гривен - нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов`язань відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору.

Всього заборгованість Відповідача за тілом кредиту, відсотками та пенею на 17.10.2017 року становить 49 700,16 (сорок дев`ять тисяч сімсот доларів США 16 центів) Доларів США. (т. 1 а.с. 151).

В зв`язку із невиконанням Позичальником умов Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, на підставі п. 1.9 Кредитного договору Банком було здійснено вимогу про дострокове виконання Відповідачем зобов`язань за Кредитним договором в повному обсязі. Так, на адресу Позичальника направлено Досудову вимогу №200-12-4-7/1026 від 31.10.2017 року про погашення заборгованості за Кредитним договором в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком відповідної Вимоги (т. 1 а.с. 152).

В якості забезпечення наданого кредиту 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2) укладено Договір поруки № SR-200/794/2007 від 19.12.2007 року згідно з якими Відповідач-2, зобов`язався відповідати перед Банком за повне та своєчасно виконання Позичальником Боргових зобов`язань за Кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язан (т. 1 а.с. 180). Відповідно до п. 1.2 вказаних Договорів поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, і Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.

На адресу Відповідача-2 було направлено досудову вимогу № 200-12-4-7/1027 від 31.10.2017 року, про дострокове погашення кредитної заборгованості, які були залишені ними без задоволення (т. 1 а.с. 153).

Однак на дату подачі позовної заяви заборгованість Позичальником не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відповідно до ст. 6 цього ж Кодексу сторони мають право врегулювати у договорі, який актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Уклавши кредитний договір, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов цих договорів.

Стаття 638 ЦК встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони і належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другої сторони.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір складається у письмовій формі.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом частини третьої зазначеної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З приводу доводів позивача ОСОБА_1 щодо не отримання Позичальником кредиту, суд зазначає, що 19.12.2007 року між відповідачем та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № МL-200/794/2007.

ПАТ «ОТП Банк» здійснив видачу кредитних коштів Позичальнику в сумі 48 475,20 Доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок Позичальника, що підтверджується первинними документами, а саме:

- власноручно підписаною Позичальником ОСОБА_1 заявкою від 19.12.2007 року (т. 1 а.с. 73);

- Валютним меморіальним орденом № 1 від 19.12.2007 року на суму 48 475,20 Доларів США (т. 1 а.с. 91);

- Випискою по руху коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 за період з дати видачі кредиту - 19.12.2007 року по 24.11.2017 року (т. 1 а.с. 92- 114).

З моменту укладення кредитного договору, Позивач виконував всі умови кредитного договору, в тому числі щодо сплати кредиту та процентів. Таким чином, Позивач прийняв на себе всі зобов`язання та виконував їх у повному обсязі. Позивачем визнано всі умови договору, тим більше, до моменту подання даної позовної заяви з його боку будь-яких вимог до банку чи яких-небудь пропозицій зміни умов договору не надходило.

Відповідно до ч. 2 п. 2 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 и 23 цього Закону. Статтями 15 і 23 Закону не передбачено такого виду відповідальності, як визнання договору недійсним.

Відповідно до п. 5 частини 1 Кредитного договору, Кредитний договір - це цей договір зі всіма змінами та додатками до нього.

Порядок та умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом встановлено в пункті 1.4 Кредитного договору(з підпунктами), крім того, Кредитний договір має наступне застереження:

Застереження: «Підписанням цього договору Сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визнання порядку плати за Кредит, встановлене п.1.4 (з підпунктами) цього Договору, повністю відповідає волевиявленню Сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомленні та цілком згодні з порядком визначення плати за Кредит та окремими елементами цього порядку».

Порядок виконання Боргових зобов`язань передбачено п.1.5 (з підпунктами) частини №2 Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі і строки, визначені у графіку платежів.

Використання плаваючої відсоткової ставки за користування кредитом не суперечить чинному законодавству України.

Пунктом 1.11. Кредитного договору встановлено, що усі платежі для повернення кредиту та відсотків повинні здійснюватися у валюті кредиту.

Таким чином, Кредитний договір не містить жодного положення, яке було б заборонено, чи суперечило Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо обов`язку банку надати позичальнику перед укладенням Кредитного договору інформацію щодо умов кредитування, орієнтовну та сукупну вартість кредиту та інше.

Позивач звернувся до службових осіб банку, з метою одержання кредитних коштів. Службовими особами банку було роз`яснено умови кредитування, надано їх у письмовому вигляді, а також запропоновано позичальнику, якщо той має бажання на укладення кредитного договору, заповнити «Анкету - заяву фізичної особи на отримання іпотечного кредиту», а також надати документи, необхідні для оформлення кредиту (копії паспортних даних, документи про доходи, документи на предмет застави та інше). За отримання інформації, передбаченої п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальник розписався, про що свідчить його підпис у вказаній анкеті (п. 13 Анкети) (т. 1 а.с. 115-127).

Анкету на отримання кредитних коштів позичальник заповнив до отримання кредиту, того ж дня він отримав й інформацію щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, та через сім днів після ознайомлення з вказаними умовами, Позивач уклав кредитний договір, погодившись з його умовами. Правом відмовитись від отримання кредиту позивач не скористався.

Таким чином, банком виконано умови Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання Позичальнику відповідної інформації щодо умов кредитування та вартості кредиту.

Позивач безпідставно заявляє у позовній заяві, що Банк застосовує щодо нього нечесну підприємницьку практику.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Позивач зазначає, що Банк при укладенні кредиту ввів його в оману щодо дійсної ціни послуги, способу розрахунку за неї та інших умов.

Як зазначалося раніше, позичальнику надавалася інформація щодо умов кредитування та вартості кредиту, також позичальник при укладенні кредитного договору підписався під графіком платежів за кредитним договором, в якому зазначалися всі істотні умови кредитного договору, а тому посилання позивача на використання у його відношенні нечесної підприємницької практики є безпідставним.

Позивачем не наведено належних та допустимих доказів того, що кредитний договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

В свою чергу, відповідачем (АТ «ОТП Банк») по справі доведено, що позивач уклав кредитний договір на власний розсуд, цілком погодившись з його істотними умовами - відсотковою ставкою, порядком його погашення, його сукупною ціною, а також отримав вказану інформацію ще до укладення кредитного договору.

Щодо надання кредиту у валюті.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно з статтею 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет).

Нормативно-правовими актами Національного банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 N 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000 N 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті.

При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, Національний банк України постановою Правління Національного банку України від 01.12.2008 N 406 «Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків» посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими в іноземній валюті.

З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

У положеннях ч. 2 ст. 44 Закону України «Про Національний банк України», в якій зазначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до норм пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Декрету Національним банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

До того ж, підпункт "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, на який посилається позивач у своєму позові, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

У нормах ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон про банки) зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

Відповідач діє на підставах положень чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів України. Так Відповідачем отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 02.03.1998 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями.

Невід`ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл від 08.11.2006 року за № 191-1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Відповідач з валютними цінностями (додається).

Таким чином, правових перешкод для того, щоб Відповідач (ПАТ «ОТП Банк» мав право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно, вимагати виконання зобов`язання в іноземній валюті - немає.

Зважаючи на зазначене вище, Кредитний договір укладений відповідно до положень чинного законодавства та з дотриманням вимог ст. ст. 203, 205, 207, 208, ч. 2 ст. 524 і ст. 533 Цивільного кодексу України, та в межах повноважень Відповідача, щодо здійснення валютних операцій на підставі банківської ліцензії, а позовні вимоги щодо недійсності Кредитного договору на підставі визначення суми кредиту в іноземній валюті - є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до висновку експерта № 539/540-18 від 30.11.2021 року (т. 2 а.с. 94-129) встановлено, що в об`ємі наданих на дослідження документів, експертом документально об`єктивно, на підставі санкціонованих первинних документів, не підтверджується наявність права вимоги у ПАТ «ОТП Банк» від ОСОБА_1 заборгованості по Кредитному договору № МL-200/794/2007 від 19.12.2007 року у сумі 49 700,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.10.2017 року становить 1 318 940,76 грн., розрахунок якої є необґрунтованим, так як цифрові дані зазначені в ньому не підтверджені первинними санкціонованими документами за підписом ОСОБА_1 .

Однак, даний висновок суд не приймає до уваги, з наступних підстав.

Так, всупереч поставленим запитанням, експерт відповідаючи на перше питання «чи підтверджується документально операція з видачі кредитних коштів за Кредитним договором» припускається досліджень умов Кредитного договору, щодо виконання позичальником ОСОБА_1 вимог п. 1.3 договору щодо її зобов`язань до видачі кредиту та робіть висновок про те, що документально не підтверджено виконання Позичальником усіх вимог п.1.3 Кредитного договору.

Таким чином експерт, за власної ініціативи, всупереч ухвали суду, без наявності в ухвалі суду такого запитання дає власні міркування з тих питань, які не є предметом експертного дослідження та не мають значення для суті спору.

У тексі висновку, експерт неодноразово посилається на твердження позичальника ОСОБА_1 про те, що кредитні кошти ним не отримано, тоді як на дослідження судом поставлені чіткі питання щодо документів у справі, а не тверджень Позичальника.

За відсутності в Ухвалі суду питання щодо дати видачі кредитних коштів, експертний висновок містить перелік та аналіз норм чинного законодавства, а також власні міркування з тих питань, які не є предметом експертного дослідження, а саме умов Кредитного договору щодо дати видачі кредиту; висновків щодо надання Банком дублікату, що має силу оригіналу, а не оригіналу Меморіального ордеру з чого експерт робить висновок про не підтвердження документально перерахування кредитних коштів Позичальнику. Такий висновок не ґрунтується на наявних у справі документах та доказах.

Також експерт аналізує питання наявності документів на отримання кредитних коштів з поточного рахунку Позичальника, що не має значення для суті спору, оскільки відповідно до п. 1.7.2 Кредитного договору кредит вважається наданим з моменту перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника згідно підписаної ним Кредитної заявки.

Експерт, відповідаючи на питання чи підтверджується документально сплата по кредиту та відсотки вдається до аналізу норм діючого законодавства, положень Кредитного договору щодо строків погашення кредиту та відсотків, вказує на наявність у справі первинних документів, а саме: рух коштів по рахунку Позичальника за період з 19.12.2007 - 24.11.2017 року, посилається на усні твердження ОСОБА_1 про не отримання нею кредиту та його не погашення, з чого робить висновок про не надання експерту жодного санкціонованого первинного бухгалтерського документу який підтверджує погашення кредиту.

Такий висновок не ґрунтується на наявних у справі доказах та спростовується укладеними Позичальником після отримання кредиту Додатковими угодами до Кредитного договору, Графіками погашення кредиту та відсотків, заявами на реструктуризацію заборгованості.

Відповідаючи на питання суду чи відповідає наявний у справі розрахунок заборгованості умовам кредитного договору, експерт вдається до відповіді на питання яке не ставилося судом в Ухвалі суду, а саме: наявності права вимоги у АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 за Кредитним договором.

У висновку експерта не надано аналізу ані наданому розрахунку заборгованості, ані умовам кредитного договору, безпідставно зроблено висновок про відсутність у Банка права вимоги до Позичальника ОСОБА_1 , що суперечить ч. 2 ст. 102 ЦПК України щодо заборони надання експертом висновків з питань права, та стверджує що розрахунок є необґрунтованим.

Таким чином, експертом не надано відповіді на поставлені судом питання.

Натомість, Банк надав суду первинні документи, а саме:

- дублікат Меморіальний валютний ордер №1 від 19.12.2007 року;

- Рух коштів по рахунку Позичальника за період з 19.12.2007 року по 24.11.2017 року;

- Розрахунок заборгованості Позичальника станом на 17.10.2017 року.

Крім того, протягом дії Кредитного договору Позичальник ОСОБА_1 на підтвердження наявності на визнання нею заборгованості за Кредитним договором подала до Банку наступні заяви, та уклала угоди:

- Анкета - заява фізичної особи на отримання іпотечного кредиту від 12.11.2007 року;

- Анкета - заява щодо кредитної заборгованості від 17.03.2014 року;

- Анкета - заява щодо кредитної заборгованості від 15.08.2014 року;

- Анкета - заява щодо кредитної заборгованості від 26.04.2016 року;

- Анкета - заява щодо кредитної заборгованості від 11.11.2016 року;

- Інформаційний листок, реструктуризація кредитної заборгованості від 10.12.2012;

- Інформаційний листок, реструктуризація кредитної заборгованості від 17.03.2014;

- Інформаційний листок, реструктуризація кредитної заборгованості від 15.08.2014;

- Інформаційний листок, реструктуризація кредитної заборгованості від 26.04.2016;

- Інформаційний листок, реструктуризація кредитної заборгованості від 17.11.2016;

- Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № ML-200/794/2007 станом на 17.10.2017 року;

- Договір №200/2748/07/1 від 19.12.2007 року;

- Кредитний договір № ML-200/794/2007 станом на 17.10.2017 року;

- Кредитна заявка від 19.12.2007 року;

- Додатковий договір №1 до кредитного договору від 15.05.2009 року;

- Додатковий договір №2 до кредитного договору від 19.12.2012 року;

- Додатковий договір №3 до кредитного договору від 31.03.2014 року;

- Додатковий договір №4 до кредитного договору від 11.09.2014 року;

- Додатковий договір №5 до кредитного договору від 16.05.2016 року;

- Додатковий договір №6 до кредитного договору від 17.11.2016 року;

- Графік погашення від 06.12.2010 року;

- Графік погашення від 19.12.2012 року;

- Графік погашення від 31.03.2014 року;

- Графік погашення від 11.09.2014 року;

- Графік погашення від 16.05.2016 року;

- Графік погашення від 17.11.2016 року;

- Договір поруки №SR-200/794/2007 від 19.12.2007 року;

- Додатковий договір 1 до договору поруки від 19.12.2012 року;

- Додатковий договір 2 до договору поруки від 31.03.2014 року;

- Додатковий договір 3 до договору поруки від 11.09.2014 року;

- Додатковий договір 4 до договору поруки від 16.05.2016 року;

- Додатковий договір 5 до договору поруки від 17.11.2016 року;

- Договір іпотеки №PML-200/794/2007 від 19.12.2007 року;

- Заява ОСОБА_2 від 19.12.2007 року;

- Договір добровільного страхування майна від нещасного випадку позичальника від 22.10.2015 року;

- Квитанція від 22.10.2015 року;

- Договір страхування №570121222,16 від 01.11.2016 року;

- Квитанція від 08.11.2016 року;

- Додаткова угода №3 до договору страхування від 22.11.2010 року;

- Квитанція від 08.12.2011 року;

- Додаткова угода №5 до договору страхування від 23.11.2012 року;

- Квитанція від 23.11.2012 року;

- Додаткова угода №6 до договору страхування від 02.12.2013 року;

- Квитанція від 02.12.2013 року;

- Додаткова угода №6 до договору страхування від 16.10.2014 року;

- Квитанція від 16.10.2014 року;

- Договір №200/2748/07 від 19.12.2007 року про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб, клієнт ОСОБА_1 .

Таким чином, висновки експерта про те, що Позичальник кредитних коштів не отримував спростовуються власними заявами ОСОБА_1 про реструктуризацію наявної заборгованості, укладеними додатковими угодами.

Інформація, яка надається кредитодавцем позичальнику перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, визначена статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору.

Зокрема, кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналізуючи зміст оспорюваного Кредитного договору, встановлено, що у ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання Кредитного договору № МL-200/794/2007 від 19.12.2007 року недійсним задоволенню не підлягають.

Відповідачами за зустрічним позовом наданий представником ПАТ «ОТП Банк» розрахунок заборгованості за кредитним договором належними доказами не спростовано.

Сторона Відповідача посилалася на те, що банком не доведено отримання позичальником коштів, наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом утвореної заборгованості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Відповідач не спростував факт отримання кредиту, позичальник під час укладення кредитного договору жодних заперечень щодо його умов не заявляв, будь-яких претензій щодо не проведення з ним переддоговірної роботи та незгоди з окремими пунктами кредитного договору або щодо нерозуміння ним окремих його частин не зазначав та в подальшому його виконував, тим більше здійснював його часткове погашення, під час розгляду справи не був згоден із заявленим банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав.

Оскільки Відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання кредитору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» та стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк», заборгованості за Кредитним договором № МL-200/794/2007 від 19.12.2007 року в сумі 49 700,16 Доларів США, що включає: 46 277,51 Доларів США - сума заборгованості за тілом Кредиту; 3 422,65 Доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 23.09.2016 року по 16.10.2017 року.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 141 ЦПК України, передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) понесені АТ «ОТП Банк» в розмірі 3775,80 грн. за подання зустрічної позовної заяви підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Стягненню виходячи з кількості відповідачів з кожного окремо відповідача підлягають судові витрати (3775,80 : 2 = 1887,90) в розмірі 1887 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,274, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року недійсним - залишити без задоволення.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на корить Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-200/794/2007 від 19.12.2007 року в розмірі в сумі 49 700,16 (сорок дев`ять тисяч сімсот доларів США 16 центів) Доларів США, що включає: 46 277,51 Доларів США - сума заборгованості за тілом Кредиту, 3 422,65 Доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 23.09.2016 року по 16.10.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 1887 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на корить Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 1887 грн. 90 коп.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 20.06.2023 року.

Суддя Ю.В.Геєць