ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/538/21 Номер провадження 22-ц/814/1061/23Головуючий у 1-й інстанції Марченко В.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 29 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 563 304, 00 грн та судовий збір в розмірі 5 633,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 30 січня 2017 року між ним і ОСОБА_1 укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі еквівалентній 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США строком до 31.01.2019 року, про що 30.01.2017 року складено відповідну розписку. У порушення вимог договору позики від 30.01.2017 року відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення позики у встановлений строк, в результаті чого ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 563 304, 00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.04.2021р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 30.01.2017 року у розмірі 563 304 грн, та судовий збір в сумі 5 633 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити новее рішення про відмову у задволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги звертається увага, що суд не дослідив належним чином і не дав оцінки тексту розписки, у якій відсутня указівка про те, які ж кошти були передані у борг, тобто не зазначена валюта, у якій виконана угода. У розписці також не зазначене місце передачі грошей, механізм передачі грошей, а також не взято до уваги обставини, за яких ця розписка була складена.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про накладення арешту на нерухоме майно та зупинення примусового виконання виконавчого листа № 639/538/21, виданого 02 червня 2021 року Жовтневим районним судом м.Харкова, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 13 вересня 2021 року повернуто ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.10.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.10.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

У відзвиві ОСОБА_2 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Стверджується, що апеляційна скарга подана виключно з метою затягнути вирішення спору по суті.

Зазначається, що розписка містить істотні умови, які вимагаються для такого виду угоди, а доводи відповідача щодо обставин, які спонукали його видати розписку не підтверджені доказами.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 04.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , укладено договір позики, який оформлено відповідною розпискою, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі еквівалентній 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США на строк до 31.01.2019 року.

ОСОБА_2 умови договору позики виконав належним чином, передавши ОСОБА_1 грошові кошти у сумі еквівалентній 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США строком до 31.01.2019 року. Однак, ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав, у визначений договором строк, погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 563 304, 00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факта укладення між сторонами договору позики та невиконання позичальником обов`язку з повернення коштів у визначений договром термін.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з таких міркувань.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції без участі відповідача.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року (справа № 727/5718/21).

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки, відправлені судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулися без вручення з відміткою пошти про відсутність особи за вказаною адресою (а.с.21, 31,32,40,41, 45, 46).

За таких обставин слід визнати, що суд першої інстанції правомірно ухвалив у справі заочне рішення відповідно до ст.280 ЦПК України.

Щодо суті спору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

За змістом ст.545 ЦК України підтвердженням виконання боржником обов`язку з повернення коштів є наявність у нього боргового документа (розписки).

Згідно норм параграфу першого глави 71 ЦК України істотними умовами договору позики є указівка на сторони угоди, предмет цієї угоди (грошові кошти, речі, їх кількість, якість, тощо), строк і умови їх передачі і повернення.

Відповідно до ст.1051 ЦК України якщо позичальник оспорює договір позики з підстав його безгрошовості, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або ж були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом насильства, обману,зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факта укладення між сторонами договору позики.

Зміст розписки дає підстави стверджувати, що він місить істотні умови договору позики, а відсутність у розписці указівки на конкретний вид валюти не є ознакою безгрошовості, так як сторони визначили суму позики в еквіваленті до доларів США, що не заборонено законом і узгоджується із принципом свободи договору (ст.6 ЦК України).

Умови про місце укладення договору позики і механізм передачі та повернення грошей не є істотними, тому їх відсутність також не може свідчити про безгрошовість угоди.

Відсутність у розписці детальних відомостей про позикодавця (його паспортні дані, місце проживання) не має суттєвого значення, оскільки оригінал боргової розписки пред`явлений позивачем, відповідач не заперечує, що знає його і що саме він має таке прізвище, ім`я та по-батькові.

Доводи апеляційної скарги про написання розписки під впливом, поза власною волею не підтверджені належними і допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2023 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов