Дзержинський міський суд Донецької області
Єдиний унікальний номер судової справи: 225/579/23
Номер провадження: 2/225/134/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

15 червня 2023 року

адреса приміщення суду: вул. Дружби, 4, м. Торецьк, 85200

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Геря О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Савченко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача - адвоката Завезіона Євгена Леонідовича (юридична адреса: 39000, Полтавська область, Кременчуцький район, м.Глобине, вул.Виноградна, 18), який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Глобинської міської ради в особі Служби у справах дітей Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (39000, Полтавська область, м.Глобине, вул. Центральна, 230/2) про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року представник позивача - адвокат Завезіон Є.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила наступне. 08 вересня 2012 року ОСОБА_5 та відповідач - ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Торецька Донецької області було складено відповідний актовий запис № 24 від 08.09.2012 року. За час шлюбу у сторін народилися діти, а саме син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками дітей є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 01.10.2019 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - розірвано. Відповідно до судового наказу від 15.02.2019 року, виданого Дзержинським міським судом Донецької області, із ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів на утримання дітей. Довідкою Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області від 31.01.2023 року, підтверджено, що ОСОБА_1 не отримувала аліменти згідно з даним судовим наказом.

На даний час місце проживання чи перебування ОСОБА_2 позивачу не відоме, із 2019 року останній не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям та побутом, необхідністю їхнього забезпечення.

Згідно з довідками закладу загальної середньої освіти І-ІП ступенів №17 Бахмутського району Донецької області, батько дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відвідує заклад освіти, батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дітей.

У позивача склалася нова сім`я в якій чоловік забезпечує належний рівень виховання та освіти дітей, забезпечує їх належним рівнем життя.

Вищевикладені обставини вказують на те, що відповідач, який є батьком дітей, фактично самоусунувся від належного утримання та виховання синів, не бажає змінити своє ставлення, що свідчить про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, внаслідок чого сторона позивача звернулася до суду з заявою позбавлення його батьківських прав відносно дітей.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали, не зеперечували щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Глобинської міської ради в особі Служби у справах дітей Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відстуності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи повторну неявку відповідача, не надання останнім відзиву та думку сторони позивача, яка надала до суду заяву, в якій не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку, судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2012 року виконавчим органом Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області за актовим записом № 24. 01 жовтня 2019 року заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 08 вересня 2012 року виконавчим органом Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області за актовим записом № 24 було розірвано, що підтверджується копією рішення у справі №225/3840/19 провадженні №2/225/851/2019.

За час спільного проживання у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим органом Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області за актовим записом № 49, а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим органом Новгородської селищної ради м.Торецька Донецької області за актовим записом №34.

15 лютого 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 16 січня 2019 року та продовжувати до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, після чого стягнення аліментів здійснювати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, що підтверджується копією судового наказу Дзержинського міського суду Донецької області у справі №225/250/19 провадженні №2-н/225/137/2019.

15 грудня 2020 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 , після реєстрації якого змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Торецьким міським відділом державної реєсрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №104.

У шлюбі з ОСОБА_9 у позивачки народився син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином сім`я позивачки належить до багатодітних сімей, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 26 серпня 2021 року керівником Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_1 стосовно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Даний факт також підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 26 серпня 2021 року керівником Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_3 .

Позивачка, а також її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих Виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Торецька Донецької області №145 від 25.02.2021, №347 від 19.07.2018, а також №348 від 19.07.2018.

ОСОБА_1 , а також її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживають/перебувають разом за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджуєтьяс копіями довідок про про взяття на облік внутрішньо перемішених осіб № 1607- від 19.05.2022, № 1607- від 19.05.2022, а також № 1607- від 19.05.2022, виданих Центром надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтаської області.

Відповідно до копії довідки №06 від 27 січня 2023 року, виданої Закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №17 Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, ОСОБА_3 , 19.07.2013 року навчається у 4 класі. Батько не відвідує заклвд, батьківські збори, не цікавиться шкільким життям дитини.

Відповідно до копії довідки №07 від 27 січня 2023 року, виданої Закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №17 Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, ОСОБА_4 , 22.08.2016 року навчається у 1 класі. Батько не відвідує заклвд, батьківські збори, не цікавиться шкільким життям дитини.

Згідно з копією довідки №59362646, виданої Торецьким відділом Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного мідрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.01.2023 про неотримання аліментів, ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_2 у період з 01.02.2022 року по 31.01.2023 рік, згідно виконавчого листа 2н/225/137/2019, який видано Дзержинським міським судом Донецької області 15.02.2019.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів.

З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною.

Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.

З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами 1-4 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

За приписами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини

Згідно із ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Водночас згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Глобинської міської ради №109 від 26 квітня 2023 року, затверджено висновок Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Глобинської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя АДРЕСА_5 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Глобинської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей зазначено наступне.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими 18.04.2023 на ім`я начальника служби дітей Глобинської міської ради, вона офіційно розлучена та фактично не проживає з ОСОБА_2 з 20.01.2019. З цього часу їй не відоме його місце проживання, з нею та дітьми він не спілкується, ніякої участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей не бере.

Оскільки заявниця не взмозі надати достовірну інформацію щодо фактичного місця проживання/перебування та будь-яких контактних даних відповідача, спеціалісти служби у справах дітей Глобинської міської ради не в змозі здійснити вйїзд за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 з метою виклику його на бесіду на засідання комісії, визначення його матеріального стану, обстеження житлових і побутових умов, збору характеризуючих даних, тощо.

При вивченні та обговоренні обставин вищезазначеної справи Комісія з питань захисту прав дитини погодилась, що надання суду висновку відносно доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без повного, всебічного та об`єктивного розгляду, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого висновку та рішення, встановлення і вивчення його матеріального стану, житлово-побутових умов, стану здоров`я, місця фактичного перебування потягне за собою порушення особистих, немайнових прав та законних інтересів.

На підставі викладеного, Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Глобинської міської ради Полтавської вважає недоцільним позбавляти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При вирішенні такої категорії спорів слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року, у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка, як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Натомість, матеріали справи не містять достатньо даних, які свідчили би про стан виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дтей, а інтересам дітей найкраще відповідатиме збереження їх зав`язків з сім`єю, в тому числі з батьком, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати розподілити на підставі ст.141 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 280-282, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог представника позивача - адвоката Завезіона Євгена Леонідовича (юридична адреса: 39000, Полтавська область, Кременчуцький район, м.Глобине, вул.Виноградна, 18), який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Глобинської міської ради в особі Служби у справах дітей Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (39000, Полтавська область, м.Глобине, вул. Центральна, 230/2) про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5) підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача в порядку і строк, передбачені положеннями ст.284 ЦПК України.

С у д д я: О.Г.Геря