Постанова

Іменем України

31 березня 2023 року

м. Київ

справа № 645/1792/21

провадження № 61-18405св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Котелевець А. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та компенсацію вартості частки із вкладу до статутного фонду господарського товариства.

Короткий зміст вимог позовних заяв

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на таке майно:

- 22/100 частини квартири АДРЕСА_1 , вартістю 141 680,00 грн;

- 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 39,1 кв. м, житловою площею 16,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 квітня 2007 року за реєстраційним номером 17409533, вартістю 209 164,00 грн;

- 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:001:0059, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованої в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21 лютого 2017 року за реєстраційним номером 239, номер запису про право власності 19167133, вартістю 97 610,00 грн.

Інші 22/100 частини квартири АДРЕСА_1 , вартістю 141 680,00 грн; 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 209 164,00 грн; 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 97 610,00 грн, залишити ОСОБА_2 .

У квітні 2021 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, якою крім визнання прав власності на зазначене в позові майно, в порядку поділу також просила визнати право власності на 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , та на 1/4 частини закінченого будівництвом та введеного в експлуатацію новоствореного нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а також на 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 , перша черга будівництва, секція А1. Крім того, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію 1/2 вартості частки ОСОБА_1 в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Творче об`єднання «Соняшник», що складає суму у розмірі 18 600,00 грн.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

31 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частини новоствореного нерухомого майна, право власності на яке не зареєстроване - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Заява мотивована тим, що згідно з відкритими даними із сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України затверджено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої здано в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Будівництво цього будинку здійснювалося на земельних ділянках з кадастровими номерами: :09:059:0181 та :09:059:0182, 1/2 частина яких до 28 грудня 2020 року належали ОСОБА_1 . Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 25 травня 2020 року № 955/0/250-20 замовниками будівництва вказаного об`єкта є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Вказаний житловий будинок збудовано та введено в експлуатацію протягом 2017-2020 років.

Листом від 07 липня 2021 року № 01-01-23/3504-21 комунальне підприємство «Харківводоканал» повідомило, що із ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 26 квітня 2021 року № 199/8/Ч у будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з листом від 05 липня 2021 року № 14-46/5050 між акціонерним товариством «Харківобленерго» та ОСОБА_1 як власником 1/2 частки земельної ділянки укладений договір про стандартне приєднання до електричних мереж товариства від 27 грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :09:059:0181.

Незважаючи на готовність будинку, а також введення його в експлуатацію та укладення договорів про надання послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення та про стандартне приєднання до електричних мереж, державна реєстрація права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна відсутня. ОСОБА_1 умисно не реєструє право власності на спірне новостворене нерухоме майно з метою уникнення його поділу між подружжям.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову ОСОБА_2 зазначала, що існує спір щодо поділу спірного майна, а тому є загроза відчуження ОСОБА_1 без її згоди 1/2 частини вказаного новоствореного нерухомого майна, право власності на яке не зареєстроване, що зробить неможливим виконання рішення суду та ускладнить захист її порушених прав та інтересів.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії направлені на відчуження майна, до вирішення справи по суті, а саме 1/2 частини новоствореного нерухомого майна, право власності на яке не зареєстроване - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 довела необхідність застосування заходів забезпечення позову, наявність об'єктивних обставин необхідності охорони її матеріально-правових інтересів та наявність загрози невиконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь ОСОБА_2 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року про забезпечення позову скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована недоведеністю належності спірного житлового будинку до спільного майна подружжя, а до реєстрації права власності він має статус будівельних матеріалів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

07 лютого 2022 року проведено автоматизований розподіл та розподілено справу колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано її з Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що між сторонами у справі існує спір про поділ майна, а тому з метою ухилення від його поділу є загроза відчуження ОСОБА_1 1/2 частини новоствореного нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Доводи інших учасників справи

У липні 2022 року ОСОБА_1 подав пояснення на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 25 травня 2020 року № 955/0/250/20 згідно з інформацією, зазначеною в декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) по об`єкту «Нове будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 » від 04 лютого 2020 року № ХК 42, місце розташування об`єкту - АДРЕСА_4 ; інформація про замовника - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , загальна площа об`єкта - 496,8 кв. м (а. с. 29).

Відповідно до листа акціонерного товариства «Харківобленерго» від 05 липня 2021 року № 14-46/5050 між акціонерним товариством «Харківобленерго» та ОСОБА_1 , як власником 1/2 частки земельної ділянки, 27 грудня 2018 року укладений договір про стандартне приєднання до електричних мереж товариства за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :09:059:0181 (а. с. 8).

Згідно з листом комунального підприємства «Харківводоканал» від 07 липня 2021 року № 01-01-23/3504-21 між комунальним підприємством «Харківводоканал» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 26 квітня 2021 року № 199/8/Ч за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 22).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина перша статті 179 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що право власності на новостворене нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , не зареєстровано за ОСОБА_1 , зробив правильний висновок про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного майна, оскільки за встановлених обставин він позбавлений можливості вчиняти такі дії.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 509/2765/19, щодо забезпечення позову, яке стосується новоствореного нерухомого майна, що введене в експлуатацію, але право власності на яке не зареєстровано, є необґрунтованим, оскільки встановлені обставини у справах є різними. Зокрема, у справі № 509/2765/19 позивачі просили суд вжити заходи забезпечення позову щодо майнових прав на квартири, тоді як у справі, яка є предметом касаційного перегляду, - щодо зданого в експлуатацію будинку, право власності на який не зареєстровано.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд встановив, що постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги ОСОБА_2 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров