Ухвала

04 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 175/4781/17

провадження № 61-4754ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кургузової Олени Юріївни на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про витребування із чужого незаконного володіння квартири, припинення права власності та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), в якому просив суд:

- витребувати із незаконного чужого володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру

АДРЕСА_1 , загальною площею 83,6 кв. м., житловою площею 54,6 кв. м., що складається з: 1 - коридор, 2, 3, 6, 8 - кімнати, 4 - вбиральня, 5 - ванна, 7 - вбудована шафа, 9 - кухня, І - лоджія;

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру

АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області

від 19 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ТОВ «Кей-Колект», про витребування із чужого незаконного володіння квартири, припинення права власності та визнання права власності на квартиру відмовлено.

31 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Кургузова О. Ю. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року (надійшла до суду 03 квітня 2023 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,

в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кургузової О. Ю. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кургузової Олени Юріївни на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць