Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2997/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.,
Категорія 76 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/2997/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житомирська обласна рада про стягнення невиплаченої заробітної плати

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути з КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради на свою користь 156 479,59 грн заборгованості із невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку за період з 23.04.2021 по 05.10.2021, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06.10.2021 по 05.04.2022 в сумі 157 792,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням голови Житомирської обласної ради від 23.04.2021 №153-К його призначено виконуючим обов`язки директора КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради. Розпорядженням голови Житомирської обласної ради від 05.10.2021 № 558-К його звільнено з посади виконуючого обов`язки директора підприємства згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначив, що за весь період роботи у зв`язку із відсутністю доступу до фінансово-господарської діяльності підприємства та через відсутність коштів у підприємстві йому жодного разу не виплачувалася заробітна плата і при звільненні роботодавець не провів з ним повного розрахунку. Вказав, що його заробітна плата за місяць роботи становила 27 000 грн, відтак заборгованість по заробітній платі за період роботи з 23.04.2021 по 05.10.2021 становить 146 413, 64 грн та компенсація за невикористану відпустку за 11 днів 10 065, 95 грн.

У вересні 2022 року він звернувся до Житомирської обласної ради як Органу управління із заявою про вжиття заходів щодо виплати йому заборгованості по заробітній платі в строк до 15.10.2022, проте до теперішнього часу розрахунок з ним не проведено.

У зв`язку із наведеним, звернувся до суду із цим позовом та крім вказаних вище сум, посилаючись на положення ст. 117 КЗпП України, просив стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за 6 місяців в сумі 157 792, 50 грн із розрахунку середньоденного заробітку в сумі 1262, 34 грн за 125 робочих днів.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто з КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 146 413,64 грн та компенсацію за невикористану відпустку за період з 23.04.2021 по 05.10.2021 у сумі 10 065,95 грн, без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.10.2021 по 05.04.2022 у сумі 157 792,50 грн, без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та вирішено питання відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі КП «Готельний комплекс «Україна», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що довідка розміру нарахованої та невиплаченої заробітної плати у період з 23.04.2021 по 05.10.2021 в розмірі 146 413, 64 грн та 10 065, 95 грн компенсації за невикористану відпустку підписана та завірена самим позивачем і не підтверджена жодними бухгалтерськими документами, як і довідка про доходи за серпень і вересень 2021 року від 05.10.2021. Будь яких інших доказів щодо невиплати заробітної плати позивачу матеріали справи не містять. Крім того матеріали справи не містять доказів відсутності доходів КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради за період роботи з 23.04.2021 по 05.10.2021, що слугувало б причиною невиплати заробітної плати іншим працівникам. Наголошує, що ОСОБА_1 , як виконуючий обов`язки керівника підприємства, мав би забезпечити собі виплату заробітної плати та інших виплат у день звільнення. Також зауважує, що КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради не подавало повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що відповідальною за нарахування заробітної плати, ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства на той час була заступник директора КП «Готельний комплекс «Україна» Куніцька Ю.Ю., на яку також було покладено виконання обов`язків головного бухгалтера. 20.01.2023 він звертався до діючого керівника підприємства із вимогою про надання відомостей про розмір заробітної плати і компенсаційних виплат за весь період роботи, проте відповіді не отримав. Не надано такі відомості і на відповідну ухвалу суду першої інстанції. Зазначає, що розмір заробітної плати було розраховано на тому ж самому рівні, який був у попереднього керівника підприємства Козенюка П.В.

В суді апеляційної інстанції представник КП «Готельний комплекс «Україна» адвокат Кравчук В.І. та представник Житомирської обласної ради Кемка Д.В. доводи апеляційної скарги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розпорядженням голови Житомирської обласної ради від 23.04.2021 № 153-К «Про призначення виконуючим обов`язки директора» ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки директора КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради тимчасово, з 23.04.2021 до призначення керівника обласною радою (а.с. 11). Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що керівником юридичної особи КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної є Мельник Віктор Іванович (виконуючий обов`язки директора) керівник.

Розпорядженням голови Житомирської обласної ради від 05.10.2021 року № 558-К (а.с. 12) звільнено ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора КП «Готельний комплекс Україна» Житомирської обласної ради 05.10.2021 року за угодою сторін, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до штатного розпису від 01.05.2021 розмір посадового окладу директора КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради складає 18 000,00 грн (а.с. 15-16).

Із довідки КП «Готельний комплекс «Україна» від 05.10.2021, підписаної ОСОБА_1 , заробітна плата ОСОБА_1 у серпні 2021 року становила 27000,00 грн, у вересні 2021 року 17181,81 грн; всього: 44181,81 грн (а.с. 13).

Відповідно до довідки КП "Готельний комплекс "Україна" № 02 від 05.10.2021, підписаної ОСОБА_1 , розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період його роботи з 23.04.2021 (день прийняття) становить 146 413,64 грн; станом на 05.10.2021 року сума, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки за 11 календарних днів становить 10 065,95 грн. (а.с. 112).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказав, що за час роботи на підприємстві він жодного разу не отримував заробітну плату, при звільненні відповідний розрахунок з ним не проведено, а тому просив стягнути невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України, що діяла у такій редакції на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звільненим працiвником вимоги про розрахунок. В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України, що діяла у такій редакції на час звільнення позивача, передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року по справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із КП «Готельний комплекс Україна» Житомирської обласної ради у період із 23.04.2021 по 05.10.2021, займав посаду виконуючого обов`язки директора підприємства.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказав, що за час роботи на підприємстві, він жодного разу не отримував заробітну плату, а при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки при звільненні позивача з ним відповідачем не був проведений повний розрахунок та не виплачені усі належні йому суми, тому стягненню підлягає невиплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку та в порядку статті 117 КЗпП України відповідач має обов`язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Беззаперечних доказів відсутності своєї вини у такій невиплаті відповідач не надав.

Оскільки факт наявності трудових відносин між сторонами є доведеним, а право особи на оплату праці гарантовано Конституцією України, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата.

Проте, колегія суддів не погоджується з розміром невиплаченої заробітної, яку просить стягнути позивач на свою користь.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказав, що його місячна заробітна плата, як виконуючого обов`язки директора КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради, становить 27 000,00 грн, з яких 18 000,00 грн - посадовий оклад та 9 000,00 грн надбавка у розмірі 50 відсотків до посадового окладу.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно штатного розпису КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради, який діяв із 01 жовтня 2019 по 01 травня 2021 посадовий оклад директора підприємства становив 14 250 грн, а згідно штатного розпису від 29 квітня 2021 року, розробленого позивачем, який почав діяти із 01 травня 2021 року, посадовий оклад директора збільшився до 18 000 грн. (а.с. 15-18).

Таким чином посадовий оклад ОСОБА_1 становив у квітні 2021 року 14 250 грн, а з 01.05.2021 по 05.10.2021 18 000 грн.

При обрахунку складових заробітної плати, ОСОБА_1 вказав, що вона складається із посадового окладу та надбавки у розмірі 50% до посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи.

Обгрунтовуючи підстави нарахування вказаної вище надбавки, ОСОБА_1 зазначив, що він керувався зокрема умовами п. 16 контракту, укладеного відповідно до рішення Житомирської обласної ради від 19.03.2015 №1426 (Архів сайту Житомирської обласної ради VІ скликання, 30 сесія) Житомирською обласною радою з попереднім керівником комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради ОСОБА_2 .

Так, у п. 16 визначено, що заробітна плата Керівника складається з:

а) посадового окладу в розмірі трьох мінімальних посадових окладів (ставок) працівника основної професії і фактично відпрацьованого часу;

б) премії в розмірі до 50 відсотків від посадового окладу за умови виконання плану прибутку підприємства.

в) надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50 відсотків до посадового окладу.

Виходячи із аналізу вказаних умов контракту, на які посилається позивач, вбачається, що нарахування надбавки у розмірі 50% від посадового окладу здійснюється за інтенсивність праці та особливий характер роботи.

Разом із тим, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що у період перебування позивача на посаді виконуючого обов`язки директора підприємства Комунальне підприємство «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради не здійснювало господарську діяльність та не отримувало прибутку від такої.

ОСОБА_1 зазначив у позовній заяві та, надаючи пояснення у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, вказав, що за весь час перебування його на посаді у нього існували перешкоди до виконання ним службових обов`язків у зв`язку із відсутністю доступу до документації щодо фінансово-господарської діяльності та печатки підприємства.

Із податкових повідомлень-рішень від 15.12.2022 № 7 та № 7 вбачається, що на КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради накладено штрафи, зокрема, у зв`язку із неподанням платником розрахунків частини чистого прибутку (доходу) за 1-й квартал 2021р, І-ше півріччя 2021року, 3-й квартали 2021 року, 2021 рік, тобто за час роботи позивача.

З огляду на вказані податкові повідомлення представники відповідача та третьої особи в суді апеляційної інстанції наполягали на тому, що за період перебування позивача на посаді виконуючого обов`язки директора КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради підприємство не здійснювало господарської діяльності та не отримувало будь-якого прибутку (доходу), що могло б бути частково спрямовано на оплату праці працівників. При цьому посилались на положення Статуту Комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради.

Так, відповідно до п. 7.3 Статуту, джерелом коштів на оплату праці працівників підприємства є частина доходу, одержаного в результаті його господарської діяльності (а.с. 32-43).

Позивачем не спростовано доводів представників КП «Готельний комплекс «Україна», Житомирської обласної ради, наданих письмових доказів про те, що за період перебування його на посаді виконуючого обов`язки директора КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради підприємство не здійснювало господарську діяльність та не отримувало жодного прибутку, а тому колегія суддів вважає, що позивачем безпідставно враховано у розмір своєї щомісячної заробітної плати надбавку за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50 відсотків до посадового окладу.

При цьому висновки колегії суддів грунтуються також на встановлених обставинах щодо того, що первинні документи щодо оформлення господарських операцій, пов`язаних із заробітною платою у КП «Готельний комплекс «Україна» не велись (на підприємстві відсутній бухгалтер), відомості про нарахування заробітної плати відсутні, дані з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів також відсутні. Позивач подав довідку про заробітну плату, яку одноособово виготовив та підписав.

Отже, зважаючи, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та мав право на отримання заробітної плати, передбаченої штатним розписом, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заробітна плата у розмірі посадового окладу за відпрацьований період у сумі 96 586, 36 грн (із розрахунку суми окладу у квітні 14 250 грн за 6 робочих днів та 18 000 грн за травень-вересень і 3 робочих дні жовтня 2021 року, всього 160 роб.дн).

Також, з огляду на наведені вище норми закону та встановлені обставини справи, крім заробітної плати ОСОБА_1 підлягає до виплати і компенсація за невикористану відпустку за 11 робочих днів в розмірі 6 640, 31 грн. (96 586,36грн.: 160 р.д. х 11р.д.).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 103 226, 67 грн. невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку (96 586,36 + 6 640, 31).

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що нарахована, але невиплачена заробітна плата становить 103 226, 67 грн.

Звертаючись із позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, ОСОБА_1 просив стягнути кошти в сумі 157 792, 50 грн за період з 06.10.2021 по 05.04.2022.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Отже, з огляду на встановлені вище обставини визначення розміру заробітної плати ОСОБА_1 , та з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у заявлений позивачем період становить 104 651, 25 грн (837, 21 грн (середньоденна заробітна плата) х 125 робочих днів).

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Аналогічні висновки були викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Велика Палата вказала: «зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково».

Отже, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Аналогічна позиція міститься також у постанові Великої Палати Верховного від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц

Зважаючи, що за період перебування ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради підприємство не здійснювало господарської діяльності та не отримувало будь-якого прибутку (доходу), що могло б бути частково спрямовано на оплату праці працівників, колегія суддів вважає, що саме позивач, належним чином не виконуючи своїх посадових обов`язків, порушуючи норми трудового законодавства в частині оплати праці, допустив невиплату заробітної плати не тільки собі, а й іншим працівникам підприємства, та сам, як керівник, не забезпечивши нарахування та виплату заробітної плати, покладає цей обов`язок на відповідача як відповідальність, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Отже, колегія суддів вважає, що за таких обставин обсяг відповідальності КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради може бути непропорційним та несправедливим щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним та може призвести до несправедливих наслідків.

Встановлено, що після звільнення з посади в.о. директора підприємства позивач працює і отримує заробітну плату.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 104 651, 25 грн до 10 000,00 грн за заявлений позивачем період.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині визначення сум невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, і підлягає зміні в цій частині, а саме зменшенню сум, які підлягають до стягнення: заборгованості по заробітній платі з 146 413, 64 грн до 96 586, 36 грн; компенсації за невикористану відпустку з 10 065, 95 грн до 6 640,31 грн; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 157 792, 50 грн до 10 000 грн. Вказані суми визначені без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа № 712/9213/18).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради (на 36%), а тому в розумінні положень ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь КП «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1697, 07 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2023 року змінити.

Зменшити розмір стягнутих з Комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 коштів:

заборгованості по заробітній платі з 146 413, 64 грн до 96 586, 36 грн;

компенсації за невикористану відпустку з 10 065, 95 грн до 6 640,31 грн;

середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 157 792, 50 грн до 10 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Готельний комплекс «Україна» Житомирської обласної ради судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1697, 07 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.04.2023.

Головуючий Судді