30.03.2023 227/3559/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.

за участю

секретаря с/з Сисенко Ю.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні заочно, в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та зазначила, що сторони знаходились у шлюбі з 2006 по 2020 рік. Від шлюбу мають дитину. За час шлюбу ними було придбано майно у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1 , вартість якої становить 150453,00 грн та автомобіля Skoda Fabia Амвітіоn, д/з НОМЕР_1 , вартість якого 191310,00 грн. Оскільки вказане майно набуте в період шлюбу позивачка зазначала, що воно є спільним майном подружжя і підлягає поділу. Також позивачка зазначала, що за час спільного проживання з відповідачем у шлюбі виник борг за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 в загальній сумі 19088,88 грн, який утворився станом на 01.12.2020 року і складається з боргу за надані послуги з електропостачання 1777,28 грн, з централізованого опалення 9007,85 грн, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 8303,75 грн. Крім того вказувала, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем нею в інтересах сім`ї були оформлені кредити на її ім.»я, а саме в Приватбанку в березні 2009 року та в фінансовій установі Інстафінанс в вересні 2020 року, які були використані на спільні потреби сім`ї в загальній сумі 21932,00 грн. На момент розірвання шлюбу дані кредитні зобов`язання не були виконані з вини відповідача, який не вносив відповідно внески, вводячи її в оману та використовуючи сімейні кошти на власні потреби. Зазначає, що загальна сума заборгованості за кредитами разом з відсотками, станом на день звернення з позовом до суду, складає 35406,34 грн. Оскільки вказані боргові зобов`язання є боргами подружжя, то позивачка вважає, що вони повинні бути включені в обсяг майна подружжя та підлягають поділу.Посилаючись на норми ст.65, 69,70,71 СК України просила поділити вказане майно таким чином:

визнати за ОСОБА_1 право приватної особистої власності на квартиру

визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на автомобіль Skoda Fabia Амвітіоn, д/з НОМЕР_1

стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, як різницю вартості об`єктів спільної сумісної власності в розмірі 20428,50 грн

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 19088,88 грн

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу по кредитним зобов`язанням у розмірі 35406,34 грн

Крім того позивач просить стягнути на її користь понесені нею судові витрати у вигляді витрат за проведення експертної оцінки спільного сумісного майна в розмірі 6000,00 грн та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Позиція відповідача, викладена у відзиві.

З відзиву відповідача та заперечень на відводь на відзив вбачається, що останній позовні вимоги визнає частково, а саме визнає квартиру та автомобіль спільним сумісним майном подружжя і не заперечує, щоб воно було поділено шляхом залишення за позивачем права приватної власності на квартиру, а за ним право приватної власності на автомобіль. Але відповідач заперечує проти стягнення з нього компенсації у вигляді різниці між вартістю вказаного майна, оскільки вважає, що вартість квартири у наданому позивачем звіті про оцінку майна в розмірі 150453,00 грн є заниженою, а вартість автомобіля зазначена в звіті в сумі 19088,88 грн є завищеною, так як при оцінці автомобіля не був врахований його технічний стан. Відповідно до звіту про оцінку майна автомобіля, який надано відповідачем вартість автомобіля Skoda Fabia Амвітіоn, д/з НОМЕР_1 становить 122055,27 грн. Тому просив вирішити спір щодо поділу майна подружжя з урахуванням наданої ним вартості спірного автомобіля.

Щодо комунальних боргів та кредитних боргів відповідач в цій частині позов не визнає та зазначав, що борги за комунальні послуги є виключно боргами позивачки, оскільки вони як подружжя перестали проживати разом та вести спільне господарство з 04.09.2018 року і саме з цього часу він виїхав до м.Покровська де став мешкати за адресою АДРЕСА_2 , де і мешкає по теперішній час. Тому вказаний борг утворився внаслідок користування житлом за адресою АДРЕСА_1 саме позивачем та у зв`язку з несплатою нею комунальних послуг саме з жовтня 2018 року. Також відповідач зазначав, що борг за комунальні послуги може стягнути та особа, яка ці послуги фактично оплатила і вже потім, в установленому законом порядку, має право стягувати з інших користувачів житла. А тому оскільки він не користувався вказаним житлом з вересня 2018 року і позивачка борг за комунальні послуги не сплатила, вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення кредитного боргу відповідач вказував, що кредит, який був взятий позивачкою в 2009 році використовувся для її особистих потреб, а не на потреби сім`ї, оскільки на той момент їх сім`я не потребувала кредитних грошей, бо він працював на підприємстві вугільної промисловості та отримував гідну заробітну плату, що підтверджується відомостями про його зарплату, які відображені в індивідуальних відомостях форми ОК-5. Щодо кредиту, який був отриманий позивачкою в 2020 році відповідач зазначав, що на час оформлення цього кредиту вони, як вже зазначено раніше, спільно не проживали, а тому підстав для визнання цих боргів спільними не існує. При розгляді справи просив вирішити питання щодо розподілу понесених ним судових витрат у вигляді витрат на проведення оцінки автомобіля в розмірі 600,00 грн та витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Рух справи.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28.09.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та уточнила їх, а саме просила поділити майно таким чином квартиру залишити в її приватній власності, автомобіль залишити в приватній власності відповідача, а борги поділити порівну. При цьому зазначила, що на стягненні компенсації, як різниці вартості об`єктів спільної сумісної власності в розмірі 20428,50 грн на свою користь вона не наполягає, оскільки вона визнає, що вартість спірного автомобілю становить 122055,27 грн, а не 19088,88 грн, оскільки в звіті, який вона надала суду, вартість автомобілю була визначена без врахування його технічного стану. Також суду пояснила, що в березні 2009 року вона оформила на своє ім.»я кредит у вигляді кредитної лінії в Приватбанку. Спочатку був кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн та в подальшому банк збільшив кредитний ліміт до 25000.00 грн. Зазначені кредитні кошти використовувались в інтересах сім`ї, а саме за ці кошти була куплена побутова техніка, меблі (шкаф купе), ноутбук, 3 мобільні телефони. На теперішній час кредит не погашений. Зазначила, що відповідач також користувався цією кредитною карткою, яку вона йому сама і давала. Без її відома чоловіком з даної кредитної картки було знято три рази по 5000,00 грн. З цього приводу вона зверталась до поліції, де було порушено кримінальне провадження по факту крадіжки її коштів. 19.09.2020 року нею була отримана позика в фінансовій установі Інстафінанс. Це була онлайн позика у вигляді 5 тисяч гривень, які були зараховані на її зарплатну картку, які нею використовувались на продукти харчування та одяг дитині. Ці кошти вона повинна була повернути через два тижні. Про можливість отримати таку позику вона дізналась від відповідача, коли вона сказала, що їй потрібні гроші. Відповідач показав, яким чином можна отримати ці кошти і пообіцяв, що ці кошти він їй поверне, але не повернув. Враховуючи наведене просила стягнути вказаний кредитний борг в розмірі 35 тисяч гривень, а саме зазначила, що це борг, який утворився станом на день звернення її з позовом до суду за обома кредитами.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Крім того представник відповідача зазначив, що відповідач не наполягає на стягненні на його користь різниці вартості об`єктів спільної сумісної власності в розмірі 28397,73 грн (різниця вартості квартири в розмірі 150453,00 грн та вартості автомобіля 122055,27 грн).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 08 липня 2006 року по 29.12.2020 року, по день розлучення. Вказані обставини підтверджуються рішенням Добропільського міьскрайонного суду Донецької області від 25.11.2020 року, яке прийнято у справі № 227/4098/20(а.с.8).

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження останньої (а.с.9).

Договором купівлі-продажу квартири від 10.09.2009 року, який посвідчено нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. (а.с.10-11) підтверджується факт придбання ОСОБА_3 у спільну сумісну власність подружжя квартири АДРЕСА_3 . Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно 25.09.2009 року Добропільським БТІ(а.с.14).

Договор купівлі-продажу № 284/2012 від 07.09.2012 року (а.с.18) підтверджує придбання ОСОБА_3 автомобіля Fabia Амвітіоn 1,4/63 kW, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .

Вишевказаний автомобіль д/з НОМЕР_1 був зареєстрований на ім.»я ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.14) .

Згідно звіту про оцінку майна двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , який виконаний ФОП ОСОБА_7 (а.с.22-28) вбачається, що ринкова вартість вказаної квартири станом на 08.06.2021 року становить 150453,00 грн.

Згідно звіту про оцінку майна автомобіля Skoda Fabia Амвітіоn, 1.4, д/з НОМЕР_1 , який виконано ФОП ОСОБА_7 (а.с.30-41) вбачається, що ринкова вартість автомобілю станом на 07.06.2021 року становить 191310,00 грн.

Згідно звіту про оцінку майна автомобіля Skoda Fabia Амвітіоn, д/з НОМЕР_1 , який виконано ФОП ОСОБА_8 (а.с.101-116) вбачається, що середня ринкова вартість вказаного автомобілю станом на 02.10.2021 року становить 122055,27 грн.

З довідки ПП «Добропільська РЕС «Південний» від 15.12.2020 року (а.с.44) вбачається, що заборгованість по квартплаті за адресою АДРЕСА_1 , станом на 01.12.2020 року складає 8303,75 грн.

Довідкою КП «Добро» Добропільської міської ради від 15.06.2021 року, підтверджується, що за адресою АДРЕСА_1 , за особовим рахунком НОМЕР_5 , станом на 01.12.2020 року існує борг в сумі 9007,85 грн(а.с.45).

Довідкою КП «Добро» Добропільської міської ради від 29.10.2021 року, підтверджується, що за адресою АДРЕСА_1 , за особовим рахунком НОМЕР_5 , станом на 01.12.2021 року існує борг в сумі 13568,56 грн(а.с.84).

Актом звірки взаєморозрахунків за електроенергію за особовим рахунком № НОМЕР_6 , який складено між ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , станом на 10.06.2021 року існує заборгованість за електроенергію в сумі 2399,92 грн, яка утворилась в період з липня 2020 року по червень 2021 рок (а.с.46).

З відомостей Українського бюро кредитних історій (а.с.47-51), які не містять належного їх засвідчення, вбачається, що ці відомості містять інформацію щодо ОСОБА_1 станом на 02.09.2021 року. З вказаних відомостей вбачається, що під № 1 міститься інформація про видачу 16.10.2020 року кредиту у вигляді кредитної картки терміном до 15.10.2045 року(донор інформації Універсал банк). За вказаним кредитом відсутня як поточна заборгованість, так і прострочена заборгованість. Також під № 2 міститься інформація про договір позики від 19.09.2020 року за яким був виданий кредит в сумі 6049.00 грн. Термін кредиту до 21.10.2020 року, поточна та прострочена заборгованість складає 18550,00 грн (донор інформації Інстафінанс). Під № 3 міститься інформація про видачу кредиту 04.03.2009 року у вигляді кредитної картки з терміном дії до 04.03.2022 року, поточна заборгованість 16856,34 грн (донор інформації Приватбанк).

Довідкою ПАТ «Шахтобудмонтажне управління № 1» від 01.11.2021 року № 917/1(а.с.82) підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 04.09.2018 ркоу працює на ПРАТ «ШБМУ № 1», з 04.09.2018 року проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Актом ПП «Добропільська РЕС «Південний» від 12.10.2020 року, підтверджується, що вказаний акт був складений службовими особами вказаного підприємства з метою підтвердження факту проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 певних осіб. Так зі змісту акту вбачається, що комісією, зі слів сусідів, встановлено, що за вказаною адресою дійсно мешкають без реєстрації ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_9 (а.с.83).

Листом заступника начальника ВП № 1 Покровського РУП від 03.06.2021 року (а.с.129) та витягом з ЄРДР № 0000293 від03.06.2021 року підтверджується, що 12.05.2021 року було порушено кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 з приводу крадіжки її колишнім чоловіком ОСОБА_3 з її банківської картки Приватбанк № НОМЕР_7 , в період часу з липня 2017 року по грудень 2020 року грошових коштів в сумі 28000,00 грн. Попередня правова кваліфікація ч.1 ст.185 КК України. Розслідування даного кримінального провадження, станом на 03.06.2021 року триває.

Випискою АТ КБ «Приватбанк від16.11.2021 року (а.с.131-135) підтверджується рух коштів по банківській картці НОМЕР_8 за договором від04.03.2009 року за період з 02.01.2017 по 06.01.2018 року.

Законодавство застосоване судом та висновки суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в

інтересах сім`ї (п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11 (далі Постанова).

Пунктом 22 Постанови зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно вимог ст.ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, на підставі досліджених судом доказів (договорів купівлі-продажу нерухомого та рухомого майна), достовірно встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 та автомобіль Skoda Fabia Амвітіоn, д/з НОМЕР_1 є майном, яке було придбано в період шлюбу сторін і відповідно до ст. 368 ЦК України, ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Вищевказане майно наявне на час розгляду даної справи.

Сторони дійшли згоди, що вартість квартири становить 150453,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна(а.с.22-28), який було надано позивачкою, а вартість автомобіля 122055,27 грн, яка підтверджується звітом про оцінку майна, наданим відповідачем (а.с.101-116).

В судовому засіданні сторони не заперечували поділити майно шляхом визнання за позивачкою ОСОБА_1 права особистої приватної власності на квартиру, а за відповідачем ОСОБА_3 права особистої приватної власності на автомобіль. При цьому відповідач не наполягав на компенсації йому різниці у вартості вказаного майна.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачкою права приватної власності на квартиру та припинення права спільної сумісної власності на автомобіль, та визнання за відповідачем права приватної власності на автомобіль і припинення права спільної сумісної власності на квартиру.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за комунальні послуги, які надавались за адресою АДРЕСА_1 , то вирішуючи вказані вимоги суд виходить з такого.

Позивачка просить стягнути з відповідача борг за комунальні послуги в сумі 19088,88 грн, які складаються з таких сум:

1777,28 грн борг за послуги за електроенергію, який утворився станом на 10.06.2021 року за період з липня 2020 року,

9007,85 грн борг за послуги з централізованого опалення, який утворився станом на 01.12.2020 року,

8303,75 грн борг за послуги з квартплати станом на 01.12.2020 року.

З аналізу діючого сімейного законодавства вбачається, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Одним із критеріїв віднесення боргів до загального майна, яке підлягає поділу є те, чи такі борги подружжя виникли в інтересах сім`ї.

Тобто борги подружжя підлягають поділу лише в разі, ящо вони виникли щодо майна (квартира, інше житло), яке використовувалось в інтересах сім`ї.

З відзиву і пояснень відповідача судом встановлено, що останній вимоги позивача щодо поділу комунальних боргів не визнає, зазначаючи про те, що вказаною квартирою він не користувався, бо не зважаючи на те, що шлюб їх юридично був розірваний 25.11.2020 року, фактично вони перестали з позивачкою бути однією сім`єю та вести спільне господарство з 04.09.2018 року і саме з цього часу він виїхав до м.Покровськ де і став проживати по теперішній час. Зазначав, що зазначені комунальні борги утворились за час проживання у вказаній квартирі саме позивачки.

Факт не проживання відповідача в квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 04.09.2018 року підтверджується наданою ним довідкою від 01.11.2021 року(а.с.82), зміст якої свідчить, що останній дійсно з вказаного часу проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, актом ПП «Добропільска РЕС «Південний» від 12.10.2020 року(а.с.83) підтверджується, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1 мешкають лише ОСОБА_1 та ОСОБА_6 без реєстрації.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном(ст.360 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами покладено на індивідуального споживача.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Отже комунальні витрати несуть як власник нерухомого майна, який користується нерухомим майном, так і особи, які фактично користуються вказаним майном за згодою власника.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином позивач і відповідач мають солідарний обов`язок щодо сплати комунальних послуг в разі, якщо вони ними користуються.

Але, в судовому засіданні встановлено, що відповідач у вказаній квартирі з 04.09.2018 року не мешкає, що свідчить про те, що послугами з постачання електричної енергії, постачання теплової енергії, останній не користувався.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачкою не були спростовані зазначені доводи відповідача, а також не надано належних доказів, які б підтверджували факт проживання сторін однією сім`єю у вказаній квартирі з 04.09.2018 року, суд вважає, що доводи позивачки про те, що вказані борги виникли внаслідок того, що квартира використовувалась в інтересах сім`ї, не знайшли свого підтвердження.

Крім того суд зазначає, що позивачка вимагаючи стягнення з відповідача суми комунальної заборгованості не надала суду належних та допустимих доказів того, що нею ці суми були дійсно сплачені за рахунок її власних коштів.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог позивача.

Що стосується вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 на її користь суми боргу по кредитним зобов`язанням у розмірі 35406,34 грн, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст.81 ЦПК України).

Так, позивачка посилаючись на те, що вона брала кредити для сімейних потреб, не надала суду належних та допустимих доказів, з яких можливо б було достовірно встановити коли, де, в якій установі та в якій сумі надавалися кредити позивачці, за який період утворилась заборгованість за кредитними зобов`язаннями.

Позивачка зазначала про те, що кредитні кошти нею бралися для потреб сім`ї, а саме на ці кошти були придбана побутова техніка, меблі (шкаф купе), ноутбук, 3 мобільні телефони, але доказів(квитанцій, чеків, договорів купівлі цих товарів) вказаних фактів суду не надано взагалі.

В той же час відповідач заперечував проти цих вимог та зазначав, що в період, коли він разом з позивачкою мешкали однією сім`єю, у них не було потреби в отриманні кредитних коштів, оскільки він працював та отримував достатню зарплату для утримання сім`ї. На підтвердження вказаних доводів відповідачем надана інформація з Пенсійного Фонду України.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач звертався до суду з вимогами майнового характеру, з ціною позову 396258,22 грн.

Відповідно до вимог ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 3962,58 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.1,57).

Як вбачається з даного рішення вимоги позивача були задоволені частково, а саме на суму 272508,27 грн (150453,00 грн, вартість квартири + 122055,27 грн, вартість автомобіля, яку визнали обидві сторони). Тобто позовні вимоги задоволені на 68,77 % (3962,58 х 272508,27 : 396258,22).

Враховуючи наведене на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору в розмірі 2725,08 грн (3962,58 х 68,77%).

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді були вчинені певні дії, а саме залучено спеціаліста для підтвердження вартості нерухомого та рухомого майна, яке було предметом спору. Витрати на залучення позивачем спеціаліста складають 6000,00 грн (а.с.43).

Враховуючи наведене, а також те, що позов задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на залучення спеціаліста пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4126,20 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 6851,28 грн (2723,08 + 4126,20).

Крім того судом встановлено, що відповідачем були понесені витрати на залучення спеціаліста з оцінки вартості рухомого майна в розмірі 600,00 грн. Вартість автомобіля, визначену в звіті про його оцінку, позивачем була визнана, тому враховуючи вказані обставини, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню вказані витрати в розмірі 600,00 грн.

Також з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати, які поніс останній, на правову допомогу, які підтверджуються матеріалами справи (а.с.118-123) в сумі 1561,50 грн (5000,00 грн х 31,23%).

Таким чином з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 2161,50 грн (600,00 + 1561,50).

Керуючись ст.ст. 152, 155, 164-166,191 СК України, ст.ст. 259, 263-266, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 :

1) припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною житловою площею 45,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта в Реєстрі права власності на нерухоме майно 13791165 від 25.09.2009 року);

2) припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль марки Skoda моделі Fabia Амвітіоn 1.4, тип легковий хетчбек, номер кузова НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 ;

3) визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною житловою площею 45,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта в Реєстрі права власності на нерухоме майно 13791165 від 25.09.2009 року);

4) визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль марки Skoda моделі Fabia Амвітіоn 1.4, тип легковий хетчбек, номер кузова НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6851,28грн (шість тисяч вісімсот п`ятдесят одну гривню 30 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2161,50 грн (дві тисячи сто шістдесят одну гривню 50 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію рішення направити сторонам.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 . зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , фактично мешкає АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Єлін Ілля Костянтинович адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 10685/10 від 25.07.2022 року, адреса: 04070 місто Київ, вул..Братська,6, офіс 415.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_5

Представник відповідача: Мамонов Андрій Анатолійович адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 4791 від 28.02.2017 року, адреса: 85302, місто Покровськ, проспект Миру,30, офіс, 2а.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 20 березня 2023 року. Повний текст рішення буде складено 30 березня 2023 року.

Суддя О.В. Здоровиця

20.03.2023