Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сіренко Б.В.,

за участю позивача за первісним

позовом/відповідача за зустрічним

позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним

позовом/відповідача за зустрічним

позовом Ткаченка Ю.Б. ,

відповідача за первісним позовом/позивача

за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

представника відповідача за первісним

позовом/позивача за зустрічним позовом Кравченко О.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.11.2002 згідно нотаріального договору дарування частини житлового будинку ОСОБА_5 (дідусь позивача) подарував ОСОБА_1 (онуку) 51/100 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Пуртовою І.В. Даний договір був зареєстрований в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - БТІ): записаний у реєстрову книгу № 320-109, за реєстровим номером № 42023 від 28.10.2003, про що свідчить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі.

В 1991 році у позивача померла мати ОСОБА_6 . З 5-6 років позивач проживав разом із дідусем - ОСОБА_5 та бабусею - ОСОБА_7 (батьки матері) в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З 2001 року позивач залишився мешкати тільки разом з дідом, оскільки баба померла.

В період 2000-2002 роках дід оформив на онука ОСОБА_1 заповіт на спадкування онуком належної дідусю частини будинку (51/100), де вони мешкали разом.

19.11.2002 дід позивача, замість заповіту, оформив договір дарування на ОСОБА_1 .

В подальшому в 2011 році дід позивача помер, та в будинку разом з ОСОБА_1 з 2015 року стали мешкати син діда - ОСОБА_3 (дядько позивача) із дружиною ОСОБА_8 .

14.10.2015 представник позивача звернулася із документами до державного реєстратора для внесення інформації про право власності позивача на частину будинку: АДРЕСА_1 - до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який з 01.01.2013 ведеться державними реєстраторами (замість БТІ). Державний реєстратор повідомила, що для внесення інформації до реєстру потрібно надати довідку від БТІ про підтвердження права власності.

15.10.2015 представник позивача подала в БТІ заяву про отримання інформаційної довідки згідно зразка, розміщеного на стенді БТІ.

Згідно інформаційної довідки БТІ від 02.11.2015 ПБ-2015 № 2068, житловий будинок на праві власності зареєстрований за іншою фізичною особою.

19.11.2015 представник позивача подала до БТІ заяву-повідомлення про незаконне відчуження спірного майна.

На дану заяву надійшла відповідь БТІ від 20.11.2015 № 15253 про те, що в 2008 році 51/100 частина будинку була зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Карабань І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 31.03.2008 № 388, по якому ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 51/100 частину житлового будинку.

Позивач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього був день народження. До нього прийшли сестра і брат, а також дядько ОСОБА_3 з тіткою ОСОБА_8 ОСОБА_9 . В той день ОСОБА_3 налив позивачу щось випити, після чого в голові у позивача помутніло і він був, як під гіпнозом. Як пізніше згадав позивач, дядько з тіткою після дня народження посадили його в машину і возили кудись. ОСОБА_1 не розумів значення своїх дій, коли ймовірно 31.03.2008 у нотаріуса підписав договір дарування на дядька - ОСОБА_3 , а до цього за вказівкою дядька, який його возив машиною, отримав дублікат договору дарування від 19.11.2002, який дядько одразу ж забрав у ОСОБА_1 «на зберігання».

В подальшому дядько та тітка почали виганяти позивача з будинку за адресою: АДРЕСА_2 , зняли його з реєстрації за вказаною адресою. Іншого житла позивач немає.

Також позивач зауважує, що він є людиною з розумовими вадами, безробітним, немає належної опіки ні з боку родичів ні з боку держави.

Просив суд: визнати недійсним договір дарування 51/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 31.03.2008, № 388, зареєстрований в БТІ 09.04.2008 за реєстровим № 42023, в реєстровій книзі 320-109.

Відповідачем ОСОБА_3 подані до суду письмові заперечення проти заявленого позову.

28.01.2020 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 23.06.2020 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 зазначив, що 09.11.2018, під час розгляду судової справи № 758/13198/17-ц йому стало відомо про те, що відповідачу ОСОБА_1 встановлено 25.07.2018 інвалідність за психічним захворюванням з дитинства.

Таким чином, ОСОБА_3 стало відомо про наявність існування обставини, що впливає на порушення його особистих майнових прав, оскільки при наявності психічного захворювання з дитинства у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вважає недійсним укладений між його батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договір дарування 51/100 частини будинку АДРЕСА_1 від 19 листопада 2002 року, посвідчений державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори Пуртовою І.В за № 1-2963, у зв`язку із чим він змушений звернутись із вказаним зустрічним позовом до суду.

Отже позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 вважає, що якщо ОСОБА_1 , який у встановленому Законом порядку як недієздатна особа ніколи не визнавався, однак в подальшому почав говорити про те, що він не міг належним чином усвідомлювати і керувати своїми діями під час укладення договору дарування частини будинку від 31.03.2008, внаслідок отриманої ним асфіксії при пологах та відповідної легкої розумової відсталості, то відповідно ОСОБА_1 , також не міг належним чином усвідомлювати і керувати своїми діями під час укладення договору дарування частини будинку від 19.11.2002 внаслідок отриманої ним асфіксії при пологах та відповідної легкої розумової відсталості, а також внаслідок того, до ОСОБА_5 , як особа, що перебувала під час укладення договору дарування від 19.11.2002 після інсульту також належним чином не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, позивач ОСОБА_3 просить суд визнати недійсним укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договір дарування 51/100 частини будинку АДРЕСА_1 від 19 листопада 2002 року, посвідчений державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори Пуртовою І.В за № 1-2963.

Представником відповідача за зустрічним позовом/позивача за первісним позовом адвокатом Зайцевим І.Ю. подано відзив на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Ткаченко Ю.Б. позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник адвокат Кравченко О.П. у судовому засіданні вимоги за первісним позовом не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог. Він проявляється в матеріально-правовій заінтересованості позивача. Іншими словами, це те матеріальне благо, яке позивач бажає отримати.

Підстава позову - це ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і які обґрунтовуються поданими при подачі заяви чи у судовому процесі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією договору дарування частини житлового будинку від 19 листопада 2002 року, серія ВАВ № 970633, посвідченого державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Пуртовою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2963, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 51/100 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією договору від 31 березня 2008 року, серія ВКІ № 272655, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карабань І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 388, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 51/100 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 18.12.2015, технічний паспорт виданий ТОВ «Бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 за його замовленням (інвентаризаційна справа № ЖБ-1586).

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом 3 групи з дитинства.

Згідно з відповіді № 1123 від 19.05.2016, наданої Київським міським психоневрологічним диспансером № 3, ОСОБА_1 було взято на консультативний облік в КМ ПНД № 3 - 27.02.2003, з діагнозом: розумова відсталість легкого ступеню.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.06.2020 клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про призначення судово-психіатричної експертизи було задоволено. Призначено у справі № 758/14904/15-ц судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_1 за його особистою участю, а також на підставі наявних матеріалів цивільної справи № 758/14904/15-ц (у тому числі з дослідженням технічного звукозапису судового засідання по справі від 29.11.2016 р.) Оплату експертизи покладено солідарно на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Однак в подальшому матеріали справи неодноразово повертались до суду без виконання ухвали суду про призначення експертизи, у зв`язку з проханням експерта надати додаткові матеріали, а також перерахувати оплату за проведення експертизи у повному обсязі.

В судовому засіданні 26.06.2023 сторони по справі заявили про відмову від клопотання про проведення у справі судово-психіатричної експертизи, надали згоду на закриття підготовчого провадження у справі та призначення до судового розгляду по суті.

Отже судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_1 по справі не була проведена, а відповідно і знайшло свого підтвердження під час розгляду справи твердження як позивача за первісним позовом так і позивача за зустрічним позовом щодо недієздатності ОСОБА_1 під час укладення ним договорів дарування частини будинку як 19.11.2002 так і 31.03.2008.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, як позивач за первісним позовом ОСОБА_1 так і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_10 , звертаючись із позовами до суду з вимогою про визнання недійсними договорів дарування, зобов`язані довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що договір дарування 51/100 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 19.11.2002 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а також договір дарування 51/100 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 31.03.2008 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є недійсними, відсутні підстави для задоволення позовних вимог як первісного позивача так і зустрічного позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовлено і ніким не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

- відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Суддя Дмитро ПЕТРОВ