Номер провадження: 22-ц/813/3060/23
Справа № 495/9638/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Сегеди С.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Шор Хаус» про визнання права власності.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03 червня 2016 року Київським районним судом м. Одеси у справі №520/5468/15-ц було винесено рішення, яким позов ПАТ «Марфін Банк» про стягнення заборгованості було задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №366/Р від 09.06.2006 в сумі 127 564,70 доларів США та 241 626,20 грн, стягнуто солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №366/Р від 09.06.2006 в сумі 127 564,70 доларів США та 241 626,20 грн, судовий збір в сумі 3 941,32 грн з кожного.

20 грудня 2016 року між ПАТ «Марфін Банк», яке є правонаступником по всім правам та зобов`язанням ВАТ «Морський транспортний Банк» та ТОВ «Шор Хаус» було укладено договір про відступлення банком товариству прав вимоги за кредитним договором №366/F від 09.03.2006.

Внаслідок цього ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року заяву ТОВ «Шор Хаус» про заміну боржника у виконавчому провадженні було задоволено.

21 лютого 2018 року Київським районним судом м. Одеси були видані виконавчі листи №520/5468/15-ц щодо примусового виконання вищезгаданого судового рішення.

Під час проведення виконавчих дій приватним виконавцем Колечко Д.М. було виявлено, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 18.03.2020 по справі №495/838/20 за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 14,69 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада, масив НОМЕР_1 ділянка 10.11.11а, кадастровий номер ділянки №10,11: :01:002:0085, кадастровий номер земельної ділянки №11а: :01:002:0086.

22 лютого 2021 року Київський районний суд м. Одеси постановив ухвалу, якою задовольнив подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку та звернув стягнення на нерухоме майно боржника, а саме на земельну ділянку площею 14,69 га, кадастровий номер ділянки: :01:002:0085, кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0086.

У зв`язку із відсутністю у боржника коштів, необхідних для погашення заборгованості, приватним виконавцем було винесено на примусову реалізацію через ДП «Систему електронних торгів арештованим майном /ДП «Сетам»/ майно боржника, а саме земельну ділянку площею 14,69 га, кадастровий номер ділянки: :01:002:0085, кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0086.

За результатом проведення трьох кроків аукціону, бажаючих придбати майно не виявилось, а отже торги не відбулися.

У зв`язку з чим ТОВ «Шор Хаус» звернулося до приватного виконавця із заявою про бажання стягувача придбати вищевказане майно в рахунок часткового погашення боргу.

01 червня 2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складено відповідний акт.

Згідно із Актом стягувачу ТОВ «Шор Хаус» за ціною третіх електронних торгів 577 290 грн передано у рахунок часткового погашення боргу за зведеним виконавчим провадженням нерухоме майно: земельну ділянку площею 14,69 га, кадастровий номер ділянки: :01:002:0085, кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0086.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що вищезгадані документи видані приватним виконавцем є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на нерухоме майно та підставою для видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, що підтверджує право власності стягувача на зазначене у цьому акті нерухоме майно.

Проте, державний нотаріус Саданов О.В. відмовив у видачі свідоцтва про право власності на придбану з електронних торгів земельну ділянку №10,11,11а, керуючись пп. «б» п.15 розділу Х «Перехідних положень Земельного кодексу України».

За твердженням позивача, не маючи можливості зареєструвати права власності ТОВ «Шор Хаус» 25.09.2021 укладено з ОСОБА_1 договір передачі майнових прав в рахунок часткового погашення заборгованості, відповідно до п.2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, відчужувач зобов`язався передати у власність кредитора майнові права, а кредитор зобов`язався зарахувати загальну вартість майнових прав в рахунок погашення заборгованості та прийняти у власність майнові права.

Майнові права, які є об`єктом договору, складають майнові права на земельну ділянку, в т.ч. право набути земельну ділянку у власність і оформити відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, права, що є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права і права вимоги.

Позивач вказує, що зобов`язання за договором, сторонами виконані, право власності на майнові права перейшло до ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.

Укладаючи договір передачі майнових прав в рахунок часткового погашення заборгованості, позивач отримав обмежене речове право, за яким він, як власник цього права, наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що для отримання права власності на вказане майно, необхідна наявність ряду правопороджуючих факторів, зокрема акт, а також постанова про передачу майна в рахунок погашення боргу.

В той же час стверджує, що у нього виникли об`єктивні складнощі у реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки за ТОВ «Шор Хаус» таке право власності на нерухоме майно зареєстровано не було.

З вказаних вище підстав він й звернувся до суду з даним позовом та просив суд задовольнити його вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно.

Так, позивачу ОСОБА_1 було направлено судову повістку на його електронну пошту, яка була зазначена ним у апеляційній скарзі. Відповідач ТОВ «Шор Хаус» був сповіщений через SMS-повідомлення, що відповідає вимогам ч. 9, 13 ст. 128 ЦПК України, оскільки у матеріалах справи міститься відповідна заява керівника ТОВ «Шор Хаус» - Бута І.О. про його виклик до суду за допомогою засобів мобільного зв`язку (а.с. 60).

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша-друга статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

У Земельному кодексі України (далі - ЗК України) закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України).

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2016 року по справі №520/5468/15-ц, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №366/Р від 09.03.2006 в сумі 127 564,70 доларів США, 241 626,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно, на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №366/Р від 09.03.2006 в сумі 127 564,70 доларів США та 241 626,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір у сумі по 3 941,32 грн з кожного.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року у справі №520/5468/15-ц із врахуванням ухвали про описку апеляційного суду від 31 січня 2018 року, задоволено клопотання представника ПАТ «Марфін Банк» - Лапінської О.М., залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «Марфін Банк» - ТОВ «Шор Хаус».

Надалі, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеса від 13 листопада 2020 року, замінено ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої згідно рішення по справі №520/5468/15 стягнуто солідарно разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Шор Хаус» /яке є правонаступником ПАТ «Марфін Банк»/ заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 564,70 доларів США та 241 626,20 грн та судовий збір по 3 941,23 грн. з кожного, на її правонаступницю ОСОБА_6 ..

Разом з тим, 18 березня 2020 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив рішення у справі №495/838/20, яким визнав за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , в масиві № НОМЕР_3 /кадастровий номер ділянки: :01:002:0085/ ділянку № НОМЕР_4 а в масиві № НОМЕР_5 /кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0086/, загальним розміром 14,69 га, які розташовані на території Миколаївської сільської ради та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до державного акту серії ЯБ №298034 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 24.01.2006.

22 лютого 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у справі №520/5468/15-ц, було задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

В порядку виконання виконавчого листа №520/5468/15-ц виданого 21.02.2018 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «МарфінБанк» судовий збір в сумі по 3 941,32 грн та виконавчого листа №520/5468/15-ц виданого 21.02.2018 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «МарфінБанк» заборгованість за кредитним договором №366/Р від 09.03.2006 в сумі 127 564,40 доларів США та 241 626,20 грн, звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку, площею 14,69 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастрові номери: :01:002:0085, :01:002:0086.

На підставі вищезгаданої ухвали суду, було проведено реалізацію арештованого майна боржника через систему електронних торгів «СЕТАМ», в результаті яких торги після проведення трьох аукціонів, не відбулися.

Натомість стягувач виявив бажання придбати вищевказане майно боржника в рахунок часткового погашення боргу.

01 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за зведеним виконавчим провадження №62117882 за ціною третіх електронних торгів 577 290 грн, наступне нерухоме майно земельну ділянку, площею 14,69 га, кадастрові номери: :01:002:0085, :01:002:0086, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада, масив НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_6 , що належить боржнику ОСОБА_2 ..

Також, того ж дня 01 червня 2021 року, приватним виконавцем Колечко Д.М. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Надалі, директор ТОВ «Шор Хаус» звернувся до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва на придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Відповідно до пп. «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК України, до 1 січня 2024 року забороняється: купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім переходу до банків права власності на земельні ділянки як предмет застави, передачі земельних ділянок у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та відчуження земельних ділянок для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановленої цим підпунктом, у частині їх купівлі-продажу та відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на користь юридичних осіб на майбутнє (у тому числі укладення попередніх договорів), є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення)..

Аналіз вказаного положення абзацу першого підпункту «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК України дозволяє дійти висновку, що законодавець запровадив обмеження щодо відчуження земельних ділянок, в т.ч. з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таким чином листом державного нотаріуса Саданова О.В. Білгород-Дністровської ДНК №1664/01-16 від 21.09.2021 відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії з огляду на пп. «б» п.15 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, згідно якого забороняється купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва тощо.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про нотаріат» , нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження.

Відповідно до ст. 50 Закону, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У зв`язку з неможливістю довести до кінця процедуру оформлення права власника, ТОВ «Шор Хаус» уклав з гр. України ОСОБА_1 договір передачі майнових прав в рахунок часткового погашення заборгованості.

Згідно із п. 2.1 вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, відчужувач зобов`язався передати у власність кредитора майнові права, а кредитор зобов`язався зарахувати загальну вартість майнових прав в рахунок погашення заборгованості та прийняти у власність майнові права.

У розділі 1 відповідного договору визначено, що майнові права - майнові права на земельну ділянку, в т.ч. право набути земельну ділянку у власність і оформити відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, права, що є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права і права вимоги.

На виконання п. 5.2.1 договору, 25 вересня 2021 року сторонами також було підписано Акт приймання-передачі до Договору передачі майнових прав в рахунок часткового погашення заборгованості від 20.08.2021.

Посилаючись на обмежене речове право, внаслідок укладання відповідного договору, та попередніх об`єктивних складнощах у реєстрації права власності на земельну ділянку за ТОВ «Шор Хаус», позивач ОСОБА_1 одразу звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Натомість, умовами цього ж правочину передбачалось, що кредитор (в нашому випадку позивач ОСОБА_1 ) реалізує /здійснює отримані майнові права шляхом набуття та оформлення права власності на земельну ділянку шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, що підтверджує право власності кредитора на нерухоме майно, зазначене в Акті приватного виконавця виконавчого округу Колечко Д.М. від 01.06.2021 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Однак, матеріали справи не містять доказів спроб або намагань позивача ОСОБА_1 для отримання такого свідоцтва шляхом звернення до нотаріусу на умовах виконання договору.

Крім того, факт того, що відчужувач майнових прав ТОВ «Шор Хаус» не був власником спірної земельної ділянки, а позивач ОСОБА_1 набув за договором лише визначені майнові права, без відповідних складових права власності, тож останній, без зв`язку їх сполучного переходу та дотримання алгоритму дії поетапного набуття у власність нерухомого майна, що обумовлювалось сторонами у договорі, не має жодних підстав для набуття їх у судовому порядку.

На підставі зазначеного судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, площею 14,69 га, кадастровий номер: :01:002:0085, кадастровий номер: :01:002:0086, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада, масив НОМЕР_1 ділянка 10.11.11а є недоведеними.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є ідентичними доводам позивача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку. Висновки суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 30 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда