Справа №369/3352/22 Головуючий в суді І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/824/5459/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Ковтун М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів. За даним договором боржник отримав грошові кошти в розмірі 1000 дол. США для закупівлі товарів на строк до 25 травня 2020 року.

Також між ним та ОСОБА_3 укладено договір поруки у якості забезпечення виконання договору позики ОСОБА_2 .

Вказував, що умовами договору позики та поруки було погоджено розмір пені за порушення строків повернення грошових коштів, а саме 25% від суми боргу щоденно (250 дол.США щоденно), тому, вважав, що на підставі ст.ст.546, 549 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити йому неустойку за невиконання умов договору за весь період прострочення грошового зобов`язання за період з 05 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 12 250 дол. США (49 діб).

Зазначав, що заявлений ним у позовні розмір пені значно нижче від суми неустойки, яку він вимушений сплатити своїм позикодавцям через несплату коштів відповідачами. Навіть сплата відповідачами неустойки в повному обсязі не покриває повністю його витрати, що виникли через порушення відповідачами умов договору позики від 09 квітня 2021 року.

На підставі викладеного, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пеню за період з 05 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 12250 дол. США та судові витрати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 25 травня 2019 року за період з 05 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 20,00 доларів США. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що сторони із заявою про зменшення неустойки не зверталися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначена в договорі позики умова договору про те, що неустойка зменшенню не підлягає є нікчемною оскільки суперечить ч. 3 ст. 551 ЦК України, а відтак, з урахуванням справедливості необхідно зменшити розмір пені та стягнути з позичальника на користь позивача неустойку у розмірі 20 дол. США.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що в договорі не вказано обсяг обов`язку, та саме за який обов`язок несе відповідальність поручитель перед кредитором, враховуючи, що в договорі вказується про субсидіарну відповідальність, відсутні підстави для солідарного стягнення з відповідачів неустойки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого боржник отримав грошові кошти в розмірі 1000 дол.США строком на два місяці та зобов`язаний повернути кошти 25 травня 2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено винагороду для позикодавця у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів.

В разі неповернення суми боргу в строк боржник зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Неустойка згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.

В разі відсутності ОСОБА_1 суму позики зобов`язалась повернути ОСОБА_4 на вище зазначених умовах (а.с. 5).

25 травня 2019 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки за яким ОСОБА_3 субсидіарно поручається перед ОСОБА_1 за виконання боргового зобов`язання ОСОБА_2 щодо повернення всіх коштів кредитору (а.с.6).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами договору позики від 25 травня 2019 року в разі неповернення суми боргу в строк ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми позики. Також договором визначено, що неустойка згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умова договору позики від 25 травня 2019 року про те, що неустойка зменшенню не підлягає, прямо суперечить ч. 3 ст. 551 ЦК України та є нікчемною.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду України, зокрема у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Великої Палати Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення пені до 20 дол. США, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, що відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, оскільки визначений судом розмір неустойки відповідатиме меті забезпечення виконання умов договору, не буде надмірним та не поставить відповідача у вкрай невигідне становище, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу завдана істотна шкода.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для солідарного стягнення неустойки, з огляду на те, що за договором поруки від 25 травня 2019 року поручитель несе субсидіарну, а не солідарну відповідальність за виконання обов`язку ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: