Справа № 562/1719/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Мички І.М.

при секретарі Щербак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, пені -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Здолбунівського районного суду Рівненської області, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики грошових коштів від 28 травня 2019 року в сумі 60 000 грн. та пеню - 885 000, 00 грн.;

Обгрунтовує свої вимоги, тим що, 28 травня 2019 року між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів. Договір позики грошових коштів оформлено письмовою розпискою. Розписка написана Позичальником в присутності двох свідків: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . Підпис позичальника на розписці від 28.05.2019 року посвідчено секретарем виконкому Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Відповідно до Договору позики Позичальник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 3долбунівським РВ УМВС України в Рівненській області 23 грудня 2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 28 травня 2019 року отримав в борг від ОСОБА_1 , паспорт виданий Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області 07 жовтня 1997 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,60 000 (шістдесят тисяч) гривень для власних потреб. Згідно того ж Договору позики ОСОБА_2 мав повернути вказані кошти до 25 вересня 2019 року. Також умовами Договору позики передбачено, що у разі не дотримання строку повернення, Позичальник ОСОБА_2 зобов?язується сплатити пеню в розмірі 5% від суми за кожен день прострочення. Борг за договором позики позичальник не виконав, тому просить суд стягнути з відповідача сумі 60 000 грн. та пеню - 885 000, 00 грн.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 08 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

15 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому ОСОБА_2 просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог позивача.

15 лютого 2021 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати договір позики недійсним; стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 100 000 грн; стягнути судові витрати; визнати договір позики недійсним.

18 березня 2023 року представником позивача, ОСОБА_6 подано заяву про зменшення позовних вимог та вимогою про стягнення з ОСОБА_2 60 000 грн. заборгованості за договором позики та пеню - 31 000, 00 грн.

На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд позовної заяви без участі. Позовні вимоги просить задовольнити.

Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі. У позові просить відмовити зустрічну позовну заяву задовольнити повністю.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.627 ЦК України сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, 28 травня 2019 року між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів. Договір позики грошових коштів оформлено письмовою розпискою. Борг за договором позики позичальник не виконав, тому просить суд стягнути з відповідача сумі 60 000 грн. та пеню - 31000, 00 грн.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення позики.

Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до норм ст.1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, провадження №14-465цс18.

Виходячи з того, що розписка від 28 травня 2019 року підтверджує факт отримання ОСОБА_2 коштів у борг від ОСОБА_1 , а також містить відомості про їх суму - 60000(шістдесят тисяч) гривень, строк повернення - до 25 вересня 2019 року та засвідчена власноручним підписом відповідача, суд приходить до переконання про її відповідність вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що у строки зазначені в розписці ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання повернути кошти.

Стосовно позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання, суд зазначає наступне.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір 5% від суми позики за кожен день прострочення за період з 26 вересня 219 року по 16 липня 2020 року становить 885 000 грн. 00 коп. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути пеню у розмірі 31 000 грн.

Частиною 1 ст.526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Відповідно до пункту 3.1 договору позики від 28.05.2019 у випадку неповернення зазначеної в п. 1 суми позики в зазначений у п. 2.2 строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 5% від суми позики за кожний день прострочення до дня повернення позикодавцю.

При визначенні розміру пені позивачка не вірно здійснила розрахунки, не врахувала вимоги щодо цього ст.3 Закону Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань"№543, відповідно до якої розмір пені законодавством обмежений та п.2.9 постанови ВГСУ №14 від 17.12.13 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов?язань». За приписом статті 3 3У№543, частини другої статті 343 ГК України, п2.9 постанови №14 розмір пені за прострочку платеж не може перевищати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який оплачується пеня.

Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Відповідно до інформації НБУ в період, за який сплачується пеня, облікова ставка становить 6%.

Враховуючи зазначене вище, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 31000 грн. 00 коп. слід відмовити.

Стосовно зустрічного позову поданого ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_5 на його користь матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Підстави для відшкодування моральної шкоди визначені у статті 23 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї ж норми визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, моральна шкода має бути заподіяна внаслідок виключно винних дій особи.

В даному випадку між сторонами виникли цивільно-правові відносини, через що дії сторін з приводу виконання умов договору не є винною поведінкою.

Внаслідок невиконання договору настає відповідальність, чітко визначена законодавством, яка полягає у нарахуванні неустойки (пені) і т.і.

Крім цього, шкода має бути заподіяна саме внаслідок дій певної особи, тобто, має бути наявний причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою особі, що є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів сторони, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ОСОБА_2 підтверджено факт наявності договірних відносин із ОСОБА_1 , однак, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що порушення стану здоров`я у нього саме внаслідок дій іншої сторони, суду надано не було.

Враховуючи наведені обставини, з огляду на те, що в обґрунтування заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2 посилався на такі обставини, як зловживання його довірою та порядністю та виникнення в зв`язку із цим у нього погіршення здоров`я на думку суду вказані обставини не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, так як сама наявність боргу є цивільно-правовими відносинами, а доказів причинного зв`язку між наявністю боргу та виникненням порушенням стану здоров`я позивачем не надано.

Таким чином, позов ОСОБА_2 є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає.

За таких обставин, суд вважає доведеними вимоги позивача лише в частині стягнення боргу, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.259, 264-265,268, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 )заборгованість за договором позики від 28 травня 2019 року у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовити за безпідставністю.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М.Мичка