Справа № 364/72/23
Провадження № 2/364/61/23
30.03.2023 року, Володарський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ткаченко О. В.,
за участі секретаря Бондаренко Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,
представник позивача: ОСОБА_2 , що діє на підставі наказу Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 30.11.2022 року № 275, адреса: АДРЕСА_2 ,
про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки, -
07 лютого 2023 року позивач звернулася до Володарського районного суду Київської області із вказаним позовом, який мотивує тим, що в період з 06.01.2022 року по 14.04.2022 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕКО ФАНЖІ». 14.04.2022 його було звільнено з посади заступника директора з виробництва за угодою сторін. При звільненні, відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати та не видав належним чином оформлену трудову книжку та документів, що підтверджують нарахування належних йому виплат. Позивач посилаючись на обставини викладені у позові, просить суд: -
Ухвалою суду від 10.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивача викладену у позові та вказану представником позивача в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач починаючи з 06.01.2022 перебував з відповідачем ТОВ «ЕКО ФАНЖІ» у трудових відносинах перебуваючи на посаді заступника директора з виробництва, що стверджено копією трудової книжки (а.с. 10).
Наказом № 5 ТОВ «ЕКО ФАНЖІ» ОСОБА_1 було звільнено за згодою сторін за ст. 36 КЗпП України. На ствердження зазначеного позивач надав суду відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 22.11.2022, витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) ( а.с. 11, 12-14).
При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, зокрема:
-за січень нараховано 6063, 23 грн, до сплати - 4880,90 грн;
-за лютий нараховано 7200,00 грн, до сплати 5796, 00 грн;
-за березень нараховано 6545,45 грн, до сплати 5269,10 грн;
-за квітень нараховано 4860,13 грн (утому числі компенсація за невикористані 6 (шість) днів щорічної відпустки при звільнені - 1422,03 грн), до сплати 3912,40 грн.
Позивачу у день звільнення зазначена сума не була виплачена, як передбачено положеннями ст. 116 КЗпП України. Також позивачу трудова книжка не була видана у день звільнення, як це визначено ст. 47 КЗпП України.
На день розгляду справи та винесення судового рішення відомості про проведення повного розрахунку з позивачем відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 Кодексу законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці».
Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Будь-яких доводів та аргументів на спростування відомостей, зазначених в копії розрахункового листка, альтернативної довідки про розмір заборгованості перед працівником або документу, що підтверджує проведення повного розрахунку, відповідачем надано не було.
Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
-середня заробітна плата: (6545,45+(4860,13-1422,03) : 2 = =4991,78 грн;
-середньогодинний заробіток: 4991,78:119,5 = 41,77 грн/год;
Так, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, встановлений статтею 117КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав (не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах), і інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Верховний Суд у постанові в справі № 359/4100/16-ц зазначив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Крім того, за правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця. Верховний суд визнав, що невиплата звільненому працівникові усіх сум, що належать йому від роботодавця або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Так, розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Враховуючи викладене, та взявши до уваги те, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, суд приходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору, оскільки позивач звернувся до суду з двома вимогами: стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати, то і сума судового збору складає : 1073,60 + 1073,60 = 2147,20 гривень.
Керуючись ст. ст. 116-117, 233 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ЕКО ФАНЖИ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області.
Суддя О. В. Ткаченко