ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2033/2-245/11 Номер провадження 22-ц/814/110/23Головуючий у 1-й інстанції Іващенко С.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Чумак О. В.

за участю секретаря: Гречко Є. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСибБанк»

на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року у складі судді Іващенко С. О.

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа: Акціонерне товариство «УкрСибБанк»,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України, у якій посилаючись на порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчого провадження ВП № 61203389 про стягнення з неї на користь АТ «УкрСибБанк» грошових коштів у розмірі 55 551,42 долари США (440 295 грн), просила суд визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2020 та зобов`язати державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого перебуває виконавче провадження ВП № 61203389, винести повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В обґрунтування скарги вказувала, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2010 року задоволено позовні вимоги АТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.10.2007 в сумі 55 551,42 доларів США, що є еквівалентом 440295 грн, та на виконання цього рішення 11 вересня 2012 року судом видано виконавчий лист № 2033/2-245/11, строк виконання якого було встановлено - один рік з наступного для після набрання рішенням законної сили.

03 жовтня 2013 року стягувачем - ПАТ «УкрСибБанк» вказаний виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання до Фрунзенського ВДВС ХМУЮ.

10 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Соколовим О. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

02 квітня 2015 року старшим державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Фесун О. М. в порядку пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016), винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Копію постанови разом із виконавчим листом направлено до Московського ВДВС ХМУЮ.

28 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) та встановлено строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання 28.10.2019.

У жовтні 2018 року стягувач АТ «УкрСибБанк» повторно звернувся до відділу ДВС із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого документа.

25 жовтня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області, Антосіком О. А. за результатами розгляду заяви стягувача про прийняття до примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, керуючись пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Виконавчий документ разом із зазначеним повідомленням повернуто стягувачу (підтверджується копією квитанції Укрпошти). Отже, строк пред`явлення такого документа до виконання не переривався, адже виконавчий документ на виконанні фактично не перебував.

10 лютого 2020 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сорокою К. С. розглянуто заяву стягувача про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 2033/2-245/11, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61203389, за відсутності судового рішення про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, незважаючи на те, що зазначена постанова серед іншого містить відомості про виконавчий документ в яких зазначено: «документ вступив у законну силу (набрав чинності): 29.06.2012».

Заявник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61203389 від 10.02.2020 винесена всупереч нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим не може вважатися законною, оскільки виконавчий документ пред`явлено стягувачем до примусового виконання за межами кінцевого строку пред`явлення виконавчого листа до виконання - 28.10.2019 року. Державним виконавцем, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження цю обставину залишено поза увагою, що призвело до прийняття останнім незаконного рішення про відкриття виконавчого провадження, оскільки, за результатами розгляду цієї заяви стягувача державний виконавець повинен був винести повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання в порядку пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» замість постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, вказана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61203389 на адресу боржника не направлялась, докази такого направлення відсутні.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61203389, винесену державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 10 лютого 2020 року.

Зобов`язано державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в провадженні якого перебуває виконавче провадження ВП № 61203389 винести повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавче провадження відкрито за виконавчим документом, строк пред`явлення якого до виконання сплинув 28.10.2019, крім того, державним виконавцем не встановлено місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна на території Немишлянського району м. Харкова.

Не погодившись з даною ухвалою, представник АТ «УкрСибБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість ухвали, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом було неправомірно поновлено ОСОБА_1 строк на повторне подання скарги на дії та постанову державного виконавця з огляду на те, що причини пропуску ОСОБА_1 такого строку не є поважними та не підтверджені належними доказами.

Вказує, що судом не враховано ту обставину, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.12.2019, яка набрала чинності, встановлено факт втрати виконавчого листа, боржником за яким є ОСОБА_1 , не з вини АТ «УкрСибБанк» та звернення АТ «УкрСибБанк» із заявою про видачу його дублікату в межах строку на його примусове пред`явлення.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не здійснював виклики АТ «УкрСибБанк» в судові засідання при розгляді скарги ОСОБА_1 , чим порушив право АТ «УкрСибБанк» на судовий захист, позбавив можливості надати суду свої заперечення та докази, які на думку апелянта мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Мінькова В. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну і обґрунтовану.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано за підсудністю до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновків про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2010 року у справі № 2033/2, яке набрало законної сили 29 червня 2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на корить АТ «УкрСибБанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.10.2007 в сумі 55 551,42 доларів США, що є еквівалентом 440 295 грн.

На виконання вказаного рішення 11 вересня 2012 року Фрунзенським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2033/2-245/11 стосовно боржника ОСОБА_1 , який 03 жовтня 2013 року пред`явлено стягувачем до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 43052285 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

02 квітня 2015 року в порядку пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), що діяв на час вчинення виконавчих дій, виконавче провадження ВП № 43052285 було закінчено з направленням виконавчого документа за належністю до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання боржника - Московського ВДВС ХМУЮ та приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП № 43908890.

28 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV - у зв`язку із встановленою Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII забороною щодо звернення стягнення на майно боржника, у якого відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, що виключає можливість виконання відповідного рішення суду, та визначено строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання - 28.10.2019.

25 жовтня 2018 року після повторного пред`явлення до виконання вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу без прийняття до виконання державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

10 лютого 2020 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за заявою стягувача про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 2033/2-245/11, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 20.01.2020, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61203389.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виходячи зі змісту частин другої, третьої статті 451 ЦПК України, підставою для задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця є встановлення судом факту порушення ним закону або вчинення дій поза межами повноважень.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, строк пред`явлення якого до виконання закінчився.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання на момент видачі вказаного виконавчого листа встановлювались статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Закону № 606-XIV, у вказаній редакції, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Закон № 606-XIV втратив чинність з 05 жовтня 2016 року згідно із Законом № 1404-VIII, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом (абзац 2 пункту 2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404- VIII).

Разом з тим, у пункті 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ у редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця, виконавчі листи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Частиною четвертою-п`ятою статті 12 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 916/922/16, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 303/2642/20, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19.

По справі встановлено, що виконавчий лист № 2033/2-245/11 від 11.09.2012 пред`являвся стягувачем до виконання в межах строку, встановленого частиною першою статті 22 Закону № 606-XIV та частиною першою статті 12 Закону № 1404-VІІІ, внаслідок чого перебіг такого строку переривався та він розпочинався заново після повернення виконавчого листа стягувачу без виконання.

Так, виконавчий лист повертався державними виконавцями без виконання двічі - 28.10.2016 та 25.10.2018 і на час відкриття виконавчого провадження ВП № 61203389 - 10.02.2020 трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після останнього повернення не сплинув, а отже, висновки суду першої інстанції про те, що такий строк минув 28.10.2019, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що підставою повернення виконавчого документа стягувачу - АТ «УкрСибБанк» 28.10.2016 була встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII заборона примусового звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 .

Вказаний Закон № 1304-VII щодо заборони звернення стягнення на об`єкти житлової нерухомості, які виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, втратив чинність через двадцять місяців з дня введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства - 21.04.2021, тому відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого листа № 2033/2-245/11 до виконання стосовно боржника ОСОБА_1 встановлюється з дня закінчення строку дії відповідної заборони, тобто, з 21.04.2021 і на час повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання та відкриття виконавчого провадження 10.02.2020 встановлений Законом строк ще не настав.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа № 2033/2-245/11 до примусового виконання не закінчився, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та, невірно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкових висновків про невідповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» через пропущення стягувачем встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що боржник ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 та за цією адресою за нею зареєстровано право власності на нерухоме майно. Місце проживання боржника та місцезнаходження належного боржнику майна знаходиться на території адміністративного району міста Харкова, на яку компетенція державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а тепер - Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не поширюється, що було встановлено державним виконавцем ще 02.04.2015 та вбачається з інформації Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а. с. 17).

Отже, відкривши 10.02.2020 виконавче провадження ВП № 61203389 державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сорока К. С. вийшов за межі наданих йому повноважень, а тому виходячи з вимог частин другої статті 451 ЦПК України суд першої інстанції вірно визнав оскаржувану постанову неправомірною та зобов`язав державного виконавця усунути порушення, проте не зазначив вказаних підстав для задоволення скарги боржника, пославшись лише на недоліки виконавчого документа, не звернувши увагу на відсутність належної компетенції державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 2033/2-245/11, виданого стосовно боржника ОСОБА_1 .

За наведених обставин оскаржуване судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивів задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця у редакції мотивувальної частини цієї постанови апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги представника АТ «УкрСибБанк» щодо безпідставного поновлення судом строку на подання ОСОБА_1 скарги на дії державного виконавця відхиляються апеляційним судом, оскільки по справі встановлено та апелянтом не спростовано, що оскаржувана постанова державного виконавця від 10.02.2020 боржнику не направлялась.

Матеріали справи не містять належних доказів надсилання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61203389 з дотриманням вимог статті 28 Закону № 1404-VІІІ рекомендованим поштовим відправленням, а тому висновки суду першої інстанції, що встановлений частиною першою статті 449 ЦПК України та частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» 10-денний строк подання скарги від дня, коли особа довідалася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, не пропущений боржником є обґрунтованим.

Докази наявності у боржника можливості довідатися про звернення стягувачем виконавчого листа до примусового виконання в межах дії заборони відчуження іпотечного майна та після спливу, на її думку, визначеного державним виконавцем строку повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання - 28.10.2019 у матеріалах справи відсутні, факту недобросовісності з боку скаржника по справі судом не встановлено.

Таким чином, подавши скаргу на дії державного виконавця засобами поштового зв`язку 08.12.2021 - після повернення ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року попередньої скарги без розгляду, що не є перешкодою для повторного звернення до суду після усунення виявлених судом недоліків, ОСОБА_1 дотрималась встановленого законом строку, що не вимагало вирішення її клопотання про поновлення процесуального строку, проте, таке рішення суду не впливає на висновки про прийнятність скарги та її вирішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСибБанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року - змінити у мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

О. В. Чумак