ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2616/19
провадження № 2/753/1855/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю. С.,

при секретарях: Пугач Д. С., Урус А. С., Сердюковій Г. В.,

Куцолабській І. А., Осадчук С. В., Дерій А. С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), у якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:625:0209, шляхом знесення паркану та споруди (будівлі), що знаходиться на вказаній земельній ділянці по довжині спільної межі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,0575 га з кадастровим номером :90:625:0209, яка розташована у АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є державний акт на право приватної власності на землю від 19 листопада 2002 року. Поруч із належною їй земельною ділянкою знаходиться земельна ділянка, що належить відповідачу, загальною площею 0,0583 га з кадастровим номером :90:625:0212, яка розташована у АДРЕСА_4 . Після придбання земельної ділянки відповідач збудував без її дозволу паркан та нерухому споруду з фундаментом схожу на альтанку, які частково знаходяться на її земельній ділянці, що порушує її права. 10 листопада 2018 року вона направила вимогу на адресу відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, однак вимога залишилася поза увагою відповідача, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року у вказаній справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання (т. 1, а. с. 25-26).

Ухвалою суду від 21 червня 2019 року за клопотанням представника позивача призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи(т. 1, а. с. 40-42).

Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року поновлено провадження у справі (т. 1, а. с. 73).

Ухвалою суду від 29 січня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті (т. 1, а. с. 81).

30 вересня 2020 року від представника позивача - адвоката Голуба М. В. надійшла заява про стягнення з відповідача судових витрат (т. 1, а. с. 92-93).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні та володінні ОСОБА_1 земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:625:0209, шляхом знесення паркану, що знаходиться на вказаній земельній ділянці по довжині спільної межі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1, а. с. 105-108).

02 листопада 2020 року від представника позивача - адвоката Сича О.Ю. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (т. 1, а. с. 111-113).

06 листопада 2020 року судом ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 18 235,20 грн та витрати пов`язані із проведенням судової земельно-технічної експертизи в розмірі 6 500,00 грн (т. 1, а. с. 130-133).

27 листопада 2020 року від представника відповідача - адвоката Олійник І. М. надійшла заява про перегляд заочного рішення у справі (т. 1, а. с. 143-147).

Ухвалою суду від 29 січня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. задоволено, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання (т. 1, а. с. 189-190).

14 грудня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. надійшла апеляційна скарга на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року (т. 1, а. с. 194-201).

Постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу Олійник І. М. в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково, додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року скасовано. Заяву від 02 листопада 2020 року представника ОСОБА_1 - Сича О. Ю. про стягнення витрат на правову допомогу та на проведення експертизи передано для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1, а. с. 232-235).

09 квітня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року (т. 2, а. с. 1-3, 17-19).

27 квітня 2021 року матеріали справи повернулись до Дарницького районного суду м. Києва (т. 2, а. с. 23).

17 вересня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. надійшла заява про виклик свідків, клопотання про призначення додаткової судової експертизи та відзив на позовну заяву (т. 2, а. с. 46-59).

Враховуючи, що відзив подано з порушенням строку встановленого судом, суд не бере його до уваги.

20 вересня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову (т. 2, а. с. 101-106).

28 вересня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. надійшла заява про попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (т. 2, а. с. 113-114).

07 жовтня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. надійшли додаткові пояснення у справі (т. 2, а. с. 118-119).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. задоволено частково, призначено у справі додаткову судову земельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т. 2, а. с. 145-147).

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року поновлено провадження у справі (т. 2, а. с. 190).

Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті (т. 2, а. с. 230).

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 - Олійник І. М. про розгляд справи, призначеної на 01 березня 2023 року, в режимі відеоконференції.

01.02.2023 в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на доводи, що викладені в письмових поясненнях. Вказала, що відповідачем паркан будувався на фундаменті, який був встановлений попереднім власником земельної ділянки. Стара частина огорожі була побудована також попереднім власником земельної ділянки, нарікань зі сторони позивача протягом тривалого часу не виникало, що свідчить про наявність усної домовленості між сторонами. Крім того, син позивача надав відповідачу усну згоду на зведення паркану. Не погодилася із висновками судових експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та додаткової земельно-технічної експертизи.

23 лютого 2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Сича О. Ю. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 01 березня 2023 року, за відсутності сторони позивача.

Згідно з довідкою від 01 березня 2023 року, складеної секретарем судового засідання, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Олійник І.М. не приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, через технічну неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Враховуючи відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, наявні в матеріалах справи заяви по суті справи, суд зважаючи на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України та на строки розгляду справи встановлені ст. 275 ЦПК України, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін та їх представників, за наявними матеріалами справи.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначено у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частин 1, 2ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). При цьому, необхідність дотримання правил добросусідства покладається як на власників земельних ділянок, так і на землекористувачів.

Відповідно до частини 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом у тому числі визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 120121 від 19 листопада 2020 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0575 га з кадастровим номером :90:625:0209, яка розташована по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 1-2).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148249026 від 05 грудня 2018 року, власником земельної ділянки, загальною площею 0,0583 га з кадастровим номером :90:625:0212, яка розташована по АДРЕСА_4 , є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1616, виданого 26 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синьовид І. О. (т. 1, а. с. 8).

Відповідно до висновку експерта Українського незалежного інституту судових експертиз Коваленко Л. А. від 06 листопада 2019 року № 97/09-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :90:625:0209 не відповідають правовстановлюючим документам. В межах земельної ділянки з кадастровим номером :90:625:0209 знаходиться паркан збудований ОСОБА_2 , який займає площу 0,0008 га (т. 1, а. с. 53-69).

Згідно з висновком експерта Українського незалежного інституту судових експертиз Голубенко І. М. від 31 травня 2022 року № 226/12-2021, складеного за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи, фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :90:625:0209 не відповідають правовстановлюючим документам.

Експертом Українського незалежного інституту судових експертиз у висновку № 226/12-2021, встановлено, що межі земельних ділянок за кадастровими номерами :90:625:0209 та :90:625:0212 навколо огороджені парканами. Між вказаними земельними ділянками встановлений паркан у вигляді фундаменту та метало-профілю. В межах фактичного встановленого паркану земельної ділянки з кадастровим номером :90:625:0212, а саме в західній частині ділянки знаходиться альтанка.

Чи відповідають фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером :90:625:0212 правовстановлюючим документам зазначити неможливо, оскільки в матеріалах справи правовстановлюючим документом є договір купівлі-продажу, який не відображає розміри земельної ділянки, тому можливо встановити чи відповідають фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером :90:625:0212 наявним координатам поворотних точок меж даної ділянки.

Фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером :90:625:0212 не відповідають наявним координатам поворотних точок меж.

В межах земельної ділянки з кадастровим номером :90:625:0209 знаходяться:

- паркан збудований ОСОБА_2 на фундаменті, який займає площу 0,0008 га;

- альтанка, яка займає площу 0,43 кв. м.

Земельна ділянка за кадастровим номером :90:625:0212 частково накладається на земельну ділянку за кадастровим номером :90:625:0209.

Площа накладання становить 0,0008 га (8 кв. м) (т. 2 а. с. 164-187).

Варто зауважити, що стороною відповідача висновки судової земельно-технічної експертизи та додаткової судової земельно-технічної будь-якими доказами не спростовані.

Також, варто наголосити, що під час підготовки судовим експертом Українського незалежного інституту судових експертиз Голубенко І. М., складеного за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи від 31 травня 2022 року № 226/12-2021, було досліджено сукупність усіх доказів, які були надані кожною зі сторін в ході здійснення судового провадження в даній цивільній справі.

У свою чергу, пояснення допитаного в ході розгляду справи свідка ОСОБА_5 , який вказав, що паркан будувався на основі фундаменту, який був побудований колишнім власником, не спростовують висновків суду, зроблених за наслідками розгляду даного спору.

Тобто, суд переконаний у тому, що розташування частини паркану та альтанки на земельній ділянці позивачки і самовільне використання її території відповідачкою, безумовно порушує законні права та інтереси позивачки щодо володіння земельною ділянкою, а тому права позивачки підлягають захисту.

Таким чином, із встановлених судом обставин справи, вбачається, що для захисту порушених прав позивачки на належну їй земельну ділянку необхідно зобов`язати відповідачку усунути відповідні перешкоди шляхом знесення (демонтажу) паркану та споруди (будівлі), що знаходиться на вказаній земельній ділянці по довжині спільної межі.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Судом встановлено, що 07 грудня 2018 року між позивачем та адвокатом Сичом О.Ю. укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 4.3. даного договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату кошти (гонорар) у вигляді погодинної оплати, виходячи із розрахунку вартість однієї години становить 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної сплати у місячному розмірі, встановленої законом на момент надання правової допомоги.

28 жовтня 2020 року між адвокатом Сичом О. Ю. та позивачем підписано акт про обсяг наданої правової допомоги у справі № 753/2616/19 відповідно до договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2018 року, згідно якого клієнт має сплатити адвокату гонорар у розмірі 33 000,00 грн.

На виконання цього акта позивач сплатив кошти відповідно до квитанції 0.0..1 від 30 жовтня 2020 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Олійник І. М. у додаткових поясненнях просила зменшити розмір витрат на правову допомогу, які поніс позивач (т. 2, а. с. 101-106).

Дослідивши заяву представника позивача про розмір витрат позивача на правничу допомогу на предмет співмірності витрат на оплату послуг адвокатів із складністю справи та обсягом виконаних адвокатами робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою, з огляду на наступне.

Відповідно до Акту про обсяг наданої правової допомоги від 28 жовтня 2020 року, адвокатом Сичом О.Ю. проведено зустріч з клієнтом та надання консультації з приводу правової проблеми, підготовка письмової вимоги про усунення перешкод у користуванні ділянкою, ознайомлення з наданими клієнтом документами, вивчення судової практики, формування правової позиції та складання позовної заяви, на що загалом адвокатом було витрачено 10 год.

Так, у розрахунку витрат вказано, що на зустріч з клієнтом та надання консультації з приводу правової проблеми Клієнта, підготовка письмової вимоги про усунення перешкод в користуванні ділянкою адвокатом було витрачено 3 год, вартість послуги 4 467,60 грн. Водночас в матеріалах справи міститься вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за підписом позивача, таким чином, суд вважає, що вказані витрати підлягають виключенню із обсягу витрат на правову допомогу.

У той же час, при вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що підготовка та подання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (1 год, вартість 1 669,20 грн.), підготовка заяви про продовження розгляду справи у зв`язку з проведенням експертизи (0,5 год., вартість 834,60 грн), зустріч із клієнтом та інформування про стан розгляду справи (1 год., вартість 1889,20 гнр.) не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та їх необхідності, а тому стягненню не підлягає.

Крім того, суд вважає слушними доводи представника відповідача про неспівмірність часу витраченого адвокатом для підготовки до розгляду справи по суті та судових дебатів, оскільки виступ представника відповідача у судовому засіданні та судових дебатах тривав близько семи хвилин, при цьому в матеріалах справи були наявні докази, які були подані лише стороною позивача. Таким чином суд вважає, що представнику позивача достатньо було однієї години для підготовки до розгляду справи по суті та виступу в судових дебатах.

Разом з тим, згідно з актом про обсяг наданої правової допомоги від 29.10.2020, адвокатом Голуб М. В. здійснено такий перелік робіт: надання консультацій позивачу (2 год., вартість 6000,00 грн), підготовка заяви про стягнення з відповідача судових витрат (2 год., вартість 6000,00 грн), підготовка заяви про дотримання розумних строків розгляду справи (2 год., вартість 6000,00 грн), ознайомлення з матеріалами справи (1 год., вартість 3 000,00 грн).

Витрати на оплату послуг підготовки заяви про стягнення з відповідача судових витрат від 29.09.2020, підготовка заяви про дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає такими, що не мають враховуватись для цілей розподілу судових витрат з підстав їх невідповідності принципу пропорційності та критеріям доцільності.

Виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданої стороні як клієнту послуг правничої допомоги адвокатом Голуб М.В. щодо представництва її інтересів під час розгляду справи, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за ознайомлення з матеріалами справи та надання консультації, при цьому суд вважає, що заявлені позивачем витрати у сумі 9000,00 грн. за такі послуги є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, а тому вказаний розмір підлягає зменшенню до 4500, 00 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн, витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 13 000,00 грн.

Зважаючи на результати розгляду справи, зокрема задоволення позову, судові витрати понесені відповідачем, позивачем не відшкодовуються.

А тому заява представника відповідача про відшкодування судових витрат ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та володінні ОСОБА_1 земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:625:0209, шляхом знесення паркану та споруди (будівлі), що знаходиться на вказаній земельній ділянці по довжині спільної межі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн, витрати пов`язані із проведенням судових земельно-технічних експертиз у загальному розмірі 13 000,00 грн та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 27081,20 грн.

Відмовити ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : місце реєстрації: АДРЕСА_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Суддя: Ю.С. Мицик