Номер провадження: 22-ц/813/4771/23
Справа № 513/730/21
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів :

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Бездрабко В.О.,

Пузанової Л.В.

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Ільків Микола Миколайович, та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», від імені якого діє адвокат Салівон Віталій Іванович, на рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю Ренійське автотранспортне підприємство 15140, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2021 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», у якому зазначив, що 15 жовтня 2017 року в с. Миколаївка-Новоросійська Саратського району Одеської області на 95 км + 450 м автодороги Одеса-Рені, мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована згідно полісу № АМ 0216866 у ПАТ «Страхова компанія ЮНІВЕС».

27 грудня 2017 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 , який діє в інтересах сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_9 , а саме на користь ОСОБА_2 - 19200,00 гривень моральної шкоди та 57600 гривень відшкодування на утримання; для ОСОБА_9 - 19200 гривень моральної шкоди та 57600 гривень відшкодування на утримання.

Листом № 18/05/03-12 від 03 травня 2018 року ПАТ «СК ЮНІВЕС» повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідачем відповідного рішення по кримінальній справі за фактом ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку по кримінальній справі, який вступив в законну силу.

У зв`язку зі смертю неповнолітньої ОСОБА_9 та тривалим розглядом кримінальної справи 29.10.2020р. на адресу відповідача було направлено заяву про долучення додаткових документів і виплату страхового відшкодування сину померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_2 , а саме моральної шкоди в сумі 38 400 грн та відшкодування на утримання в сумі 115 200,00 грн. Загальна сума страхового відшкодування, завданого смертю ОСОБА_8 , становить 153600,00 грн.

З рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивач не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України настає незалежно від вини.

Крім того, з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілі так і не отримали належного страхового відшкодування, що є підставою для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України для позивача, за період з 28 березня 2018 року по 21 липня 2021 року у розмірі 180118,85 гривень, з яких: пеня - 129209,87 гривень, три відсотки річних - 15288,46 гривень, інфляційні втрати - 35620,52 гривень.

З огляду на викладене позивач, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 38400 гривень, відшкодування на утримання в розмірі 115200 гривень, пеню у розмірі 129209,87 гривень, три відсотки річних у розмірі 15228,46 гривень, інфляційні втрати у розмірі 35620,52 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , діючого в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , задоволено частково.

Суд вирішив:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 38400 гривень 00 копійок, відшкодування на утримання у сумі 115200 гривень 00 копійок, а всього разом - 153600 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот) гривень 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» на користь держави судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду мотивовано тим, що ДТП є страховим випадком і заподіяна малолітньому ОСОБА_2 , як сину загиблої, моральна шкода підлягає відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_1 , як законного представника, і обов`язок відшкодувати вказану шкоду покладається на страховика. Оскільки єдиною особою, яка заявила свої вимоги на отримання страхового відшкодування, є позивач, який діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , тому на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV суд дійшов висновку про наявність у останнього право на отримання відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних розмірів заробітної плати, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що становить 38 400,00 грн.

Крім того, оскільки малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на утриманні своєї матері ОСОБА_8 , а інші особи не звертались у межах визначеного строку підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV із заявами про виплату страхового відшкодування, тому суд відповідно до ст. 27.1 Закону № 1961-IV дійшов висновку про наявність у нього права на розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в сумі 115 200,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи представника відповідача про те, що рішення суду у кримінальному провадженні №0000611 стосовно ОСОБА_10 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, не прийнято та на теперішній час вину судом не встановлено, суд відхилив як не обґрунтовані, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від вини її заподіювача. Оскільки наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Щодо вимог позивача про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 133380,22 гривень, три відсотка річних у розмірі 16071,19 гривень, інфляційних витрат у розмірі 35809,74 гривень, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом у ПАТ «СК ЮНІВЕС» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Здійснюючи розподіл понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн суд взяв до уваги клопотання ПАТ «СК ЮНІВЕС» про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а також враховуючи критерій реальності адвокатських витрат та розумності вважав обґрунтованим зменшення вказаних витрат до розміру 7000,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Ільків Микола Миколайович, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 14.12.2022 року в частині відмови у стягненні пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , пеню з розрахунку подвійної ставки НБУ у розмірі 129 209,87 грн, три відсотки річних у розмірі 15 228,46 грн, інфляційні втрати у розмірі 35 620,52 грн, всього 180 118,85 грн. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції, з посиланням на висновки Верховного Суду у постанові від 27.01.2021р. у справі №337/5617/19, зазначає, що згідно положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникає прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки заява про виплату страхового відшкодування була своєчасно подана позивачем та відповідала вимогам закону, проте відповідач протягом 90 днів не здійснив виплати такого відшкодування, тому вважає наявними підстави для стягнення з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», від імені якого діє адвокат Салівон Віталій Іванович, також звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Саратського районного суду Одеської області від 14.12.2022 року змінити, зменшивши: розмір страхового відшкодування моральної шкоди з 38400 грн до 5485,71 грн; розмір страхового відшкодування на утримання з 115 200,00 грн до 28 800,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно вимог ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування виплачується рівними частинами кожній особі, яка має право на отримання такого відшкодування на підставі заяви про страхове відшкодування. При цьому, законом не передбачено можливості відмови на користь іншої особи від отримання страхового відшкодування, оскільки таке право нерозривно пов`язано з особою, якій завдано моральної шкоди та яка має право на таке відшкодування.

Так, право на отримання страхового відшкодування завданої моральної шкоди на момент смерті ОСОБА_8 внаслідок ДТП, яка мала місце 15.10.2017, мали в рівних частинах діти та батьки померлої.

З огляду на наявність у ОСОБА_8 п`ятьох дітей та двох батьків, тому за позицією ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», розмір страхового відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , становить 1/7 частину від визначеного судом розміру, а саме 5485,71 грн.

Щодо страхового відшкодування в зв`язку з втратою годувальника, то враховуючи наявність у ОСОБА_8 двох неповнолітніх дітей та двох батьків пенсійного віку скаржник вважає, що на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню від визначеної судом суми, а саме 28800,00 грн.

При визначенні розміру страхового відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 , а також на його утримання суд першої інстанції помилково встановив факт втрати права інших осіб на отримання страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку звернення з відповідним позовом до суду. Судом залишено поза увагою ту обставину, що страховиком прийнято рішення про зупинення прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування на підставі п.36.3 ст.36 Закону в зв`язку з розглядом кримінальної справи.

Крім того, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку зі смертю осіб, які мали право на отримання страхового відшкодування (доньки ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та матері ОСОБА_8 - ОСОБА_11 ), право на отримання їх частки перейшло до ОСОБА_2 .

Також апелянт вказує на безпідставне стягнення на користь позивача всієї суми визначеного судом розміру витрат на правничу допомогу, не врахувавши при цьому положення п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України та не застосувавши принцип пропорційності розміру судових витрат розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Ільків Микола Миколайович, доводи апелянта ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не визнає, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки рішення суду в частині задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає. Окремо звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16.02.2022р. у справі №242/1930/21, згідно якої наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавала шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, а тому відсутність судового рішення у кримінальній справі не може бути підставою для незадоволення вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В судове засідання представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та треті особи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» адвокат Салівон В.І. надав до суду в електронній формі заяву по розгляд справи без його участі.

Оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому суд відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб.

Заслухавши доповідача, перевіривши на основі встановлених фактів і обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2017 року в с. Миколаївка-Новоросійська Саратського району Одеської області на 95 км + 450 м автодороги Одеса-Рені, мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15 жовтня 2017 року серії НОМЕР_2 .

На момент вчинення ДТП 15.10.2017р. відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу № АМ 0216866 у ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС». (т.1, а.с.112)

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 15 жовтня 2017 року зареєстровано кримінальне провадження №0000840 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 15 жовтня 2017 року зареєстровано кримінальне провадження №0000611 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції, рішення у даних кримінальних провадженнях (у формі вироку, ухвали суду чи постанови слідчого про закриття кримінального провадження) не прийнято, судовий розгляд тривав, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану, відповідно до актового запису № 9 від 28 березня 1992 року, складеного виконавчим комітетом Кривобалківської сільської ради Саратського району Одеської області, між громадянами ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_14 змінила прізвище на ОСОБА_15 .

За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, цей шлюб розірвано на підставі актового запису про розірвання шлюбу № 89 від 15 жовтня 1999 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_8 є матір`ю:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 22 грудня 1990 року;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №1;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 02 серпня 1997 року;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 10 грудня 2002 року;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 26 серпня 2008 року Миколаївка-Новоросійською сільською радою Саратського району Одеської області.

Батьками померлої ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_11 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_17 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 29 травня 1974 року Миколаївка-Новоросійською сільською радою Саратського району Одеської області.

Таким чином, на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_18 мала двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також батьків пенсійного віку ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

27 грудня 2017 року ОСОБА_19 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_9 та малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з заявою про виплату страхового відшкодування в загальній сумі 153 600 грн, в тому числі: моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в сумі 19 200,00 грн та на користь ОСОБА_9 в сумі 19 200,00 грн; відшкодування на утримання на користь ОСОБА_2 в сумі 57600,00 грн та на користь ОСОБА_9 в сумі 57600,00 грн. (т.1, а.с.7-8)

Листом від 03 травня 2018 року за вих №18/05/03-12 ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» повідомила ОСОБА_1 , що наразі дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі, яка знаходиться на стадії досудового розслідування. Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку на прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування буде прийнято страховиком у строки визначені законом. (т.1, а.с.18)

ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_9 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_8 , виданого 13 листопада 2018 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

29 жовтня 2020 року ОСОБА_20 , діючи від імені ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з заявою про долучення додаткових документів та виплату страхового відшкодування в загальній сумі 153 600 грн, в тому числі: моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в сумі 38400 грн та відшкодування на утримання на користь ОСОБА_2 в сумі 115 200 грн. (т.1, а.с.25-26)

Оскільки вимоги ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , щодо виплати страхового відшкодування в загальній сумі 153600,00 грн залишилися невиконаними відповідачем, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та наполягав на його задоволенні.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказаною нормою (у редакції, чинній на момент страхового випадку 15.10.2017р.) встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо -транспортної пригоди.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Судом першої інстанції встановлено, що ДТП, яка сталася 15.10.2017 року за участю забезпеченого у ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» транспортного засобу Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 і внаслідок якої загинула ОСОБА_8 є страховим випадком, а тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір має бути визначено відповідно до положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За позицією ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», викладеною в апеляційній скарзі, страховик не заперечує свого обов`язку щодо виплати позивачу, як законному представнику малолітнього ОСОБА_2 , страхового відшкодування за шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілої ОСОБА_8 . Проте, відповідач не погоджується з розміром стягнутих судом першої інстанції сум, вважаючи, що ОСОБА_2 має право на 1/7 частину від страхового відшкодування моральної шкоди та на частину від страхового відшкодування на утримання.

Апеляційний суд вважає вказану позицію відповідача необґрунтованою з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, пунктом 27.2 ст.27 Закону № 1961-IV визначено обов`язок страховика здійснити відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. При цьому, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 1200 ЦК України (у редакції, чинній на момент страхового випадку 15.10.2017р.) передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) інвалідам - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Пунктом 27.3 ст.27 Закону № 1961-IV передбачено обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Системний аналіз ст.27, ст.35 Закону № 1961-IV та ст.1200 ЦК України у їх взаємозв`язку свідчить про те, що до осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, належать утриманці такої особи, її чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі) та діти (усиновлені), які у встановлений законом строк звернулися до страховика з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування та належним пакетом доданих до неї документів.

У випадку, якщо особа, яка хоч і була утриманцем потерпілого та відповідно до ст.1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а також на відшкодування моральної шкоди, проте у встановленому ст.35 Закону № 1961-IV порядку не звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, то така особа втрачає право на його отримання від страховика. При цьому, така особа не позбавлена можливості на відшкодування шкоди у порядку, визначеному ЦК України, за рахунок особи, винної у смерті потерпілого.

Судом встановлено, що на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_8 мала дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також батьків пенсійного віку ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

За позицією відповідача, батьки померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_11 в силу їх пенсійного віку вважаються такими, що перебували на утриманні потерпілої ОСОБА_8 , а тому мають бути враховані до переліку осіб, що мають право на страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілої, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України.

Проте, вказане твердження скаржника є необґрунтованим, оскільки підставою для визнання особи такою, що має право на відшкодування шкоди в порядку ст.1200 ЦК України є не лише факт її непрацездатності, а й докази перебування її на утриманні потерпілого, або наявності у особи права на таке утримання.

Натомість, доказів перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_11 на утриманні потерпілої ОСОБА_8 або наявності у них такого права матеріали справи не містять. Відповідачем таких доказів також не надано.

Крім того, з аналізу наведених вище положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд дійшов висновку, що обов`язковою передумовою для отримання права на страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, є звернення особи з відповідною заявою до страховика.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , у встановлений ст.35 Закону № 1961-IV строк та формі звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з заявою про отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілої ОСОБА_8 , а саме: моральної шкоди та шкоди на утримання у розмірі 12 та 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що в цілому становить 153 600,00 грн та відповідає вимогам п.27.2, 27.3 ст.27 Закону № 1961-IV.

Докази звернення інших осіб з відповідними заявами до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» в матеріалах справи відсутні, а тому відсутні підстави вважати їх такими, що набули право на страхове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого у порядку, встановленому ст. 27 Закону № 1961-IV.

Та обставина, що неповнолітня ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_16 , не спростовує обов`язку страховика ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснити виплату страхового відшкодування на користь іншої особи, яка набула права на таке відшкодування, тобто неповнолітнього ОСОБА_2 , в межах ліміту відповідальності, визначеного п.27.2 та п.27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV.

Крім того, Закон № 1961-IV також не передбачає випадків зменшення сумарного розміру страхового відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, яка підлягає виплаті на користь потерпілої особи страховиком, за відсутності інших осіб, які мають право на таке страхове відшкодування.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 01 січня 2017 року мінімальну заробітну плату у розмірі 3 200,00 грн.

Виходячи з вимог п.27.2 та 27.3 ст.27 Закону № 1961-IV обов`язок страховика у здійсненні відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України не може бути меншим 36 мінімальних заробітних плат, що складає 115 200,00 грн (3200,00 грн * 36), а в частині страхового відшкодування моральної шкоди становить 12 мінімальних заробітних плат, що складає 38 400,00 грн (3200,00 грн * 12).

Отже, встановивши, що ДТП, яка сталася 15.10.2017 року за участю забезпеченого у ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» транспортного засобу Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 і внаслідок якої загинула ОСОБА_8 є страховим випадком, а також встановивши обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілої та визначивши її розмір відповідно до положень ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , діючого в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 38400,00 грн та страхового відшкодування на утримання в сумі 115200,00 грн.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то апеляційний суд також вважає його законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17, Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, встановлено, що листом від 03 травня 2018 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомило позивача про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування.

Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачеві ОСОБА_1 , як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 , страхового відшкодування та визначення його розміру було прийнято на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2022 року, ухваленого в цій справі. Зокрема вказаним рішенням суду з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 , діючого в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , стягнуто 38,400 грн моральної шкоди 115200,00 грн відшкодування на утримання, а всього 153 600,00 грн.

Тобто, саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між ними та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України.

Доводи позивача щодо незаконності рішенні суду в цій частині апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні наведених вище норм матеріального права, а тому не спростовують правильності висновків суду.

Щодо рішення суду в частині розподілу витрат на правничу допомогу, то суд також вважає його обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а саме ст.141 ЦПК України. Так, стягнута судом першої інстанції з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь позивача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн є обґрунтованою, підтверджена належними доказами, є співмірною зі складністю даної справи, а також відповідає критерію пропорційності задоволених позовних вимог.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367,374,375,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Ільків Микола Миколайович, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», від імені якого діє адвокат Салівон Віталій Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 31 березня 2023 року.

Головуюча: ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ В.О.Бездрабко

________________ Л.В.Пузанова