Постанова

Іменем України

27 березня 2023 року

м. Київ

справа № 204/3119/20

провадження № 61-11606св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня

2022 року у складі судді Самсонової В. В.та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку.

Позовну заяву мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу

від 23 березня 2020 року він є власником частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Власником іншої частки цього домоволодіння є є ОСОБА_2 , який чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, не допускаючи проживати у належному йому майні.

Посилаючись на викладене, позивач просив усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме частиною зазначеного домоволодіння шляхом вселення його у домоволодіння та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_2 , шляхом вселення його у домоволодіння за цією адресою та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні спірним домоволодінням, частка якого належить останньому на праві власності, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом не з`ясовано, які приміщення у спірному домоволодінні займала попередня власниця ОСОБА_3 та які приміщення вона продавала як частину майна. Судами не враховано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є родичами та ОСОБА_3 проігнорувала переважне право відповідача на купівлю її частки домоволодіння. Суди не звернули уваги на те, що під час розгляду спору про поділ спірного житлового будинку в натурі у справі №204/4555/15-ц висновком експерта встановлено, що технічно неможливо поділити спірний будинок. Суди також не встановили місце реєстрації та проживання позивача та не врахували, що спірний будинок є єдиним місцем проживання сім`ї відповідача.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відзив на касаційну скаргу

У лютому 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень. Зазначає, доводи касаційної скарги про порушення переважного права ОСОБА_2 на купівлю частки спірної квартири є помилковими, оскільки ці доводи перевірялися судом при оспорюванні договору купівлі-продажу, укладеного 23 березня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Посилається на те, що неподільність будинку не може бути підставою недопущення його до будинку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею

95, 5 кв. м., належить сторонам на праві спільної часткової власності, по частці кожному.

ОСОБА_2 набув право власності на частку означеного домоволодіння на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року (справа № 419/4961/12) у порядку спадкування.

ОСОБА_1 придбав частку вказаного домоволодіння у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2020 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 08 липня 2021 року у справі № 204/3089/20, яке набрало законної сили

25 листопада 2021 року, відмовлено у задоволенні позовної заяви

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова В. Е. про встановлення факту ухилення від отримання письмового повідомлення, переведення прав та обов`язків покупця, визнання незаконними дій нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного

23 березня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У спірному домоволодінні постійно проживає ОСОБА_2 та не допускає ОСОБА_1 у житловий будинок.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Установивши, що частка домоволодіння АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності і він, як співвласник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним майном, проте відповідач чинить перешкоди у користуванні таким майном, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивача у спірне майно та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 продала

ОСОБА_1 частку майна, без зазначення конкретних приміщень у житловому будинку, що на думку відповідача є перешкодою для вселення позивача, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки позивача було вселено не у конкретне приміщення, а у спірне домоволодіння в цілому, власником частки якого він є. У разі незгоди відповідача з порядком користування спірним будинком, він не позбавлений у передбаченому законом порядкуправа на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Посилання у касаційній скарзі на те, що продаж ОСОБА_3 частки домоволодіння є неправомірним, з огляду на переважне право відповідача як співвласника цього майна на придбання частки домоволодіння, не відносяться до предмету спору про вселення. Крім того, такі доводи були предметом розгляду судами у справі № 204/3089/20 та їм надана відповідна правова оцінка, яка зазначена у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року, яке набрало законної сили, про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, зокрема, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Отже, презумпцію правомірності зазначеного правочину спростовано не було (стаття 204 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суди попередніх інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення,

а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 02 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 12 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта