Дата документу 28.03.2023 Справа № 335/4522/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4522/22 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/587/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Полякова О.З.

за участі секретаря: Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2022р. його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено ним. Вирок набрав законної сили 11.03.2022р.

Позивач посилається на те, що за час проведення досудового розслідування, розгляду справи у суді позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки під час проведення слідчих дій порушувалися його права, позивач вимушений був терпіти страждання через те, що оточуючі знали про його обвинувачення. Внаслідок морального тиску від керівництва на роботі позивача було звільнено з престижної роботи з ТОВ «ЮК ФУД». Через незаконне переслідування та тягар захисту від незаконного обвинувачення позивач не міг отримати роботу. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 182 000 грн. (28 місяців х 6500 грн. = 182 000 грн.), яка розрахована за період з 05.11.2019р. (дата проведення обшуку за місцем мешкання позивача) по 11.03.2022р. (набрання вироком законної сили) та виходячи із установленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальної заробітної у розмірі 6500 грн.

Також позивач просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з розглядом цієї справи у сумі 20 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до змісту вироку від 11 лютого 2022р. відносно ОСОБА_1 , визначено зовсім інші обставини, ніж встановив суд першої інстанції в ході розгляду його позову. Так, жодного визнання ним винуватості не було, матеріали справи досліджено у повному обсязі та встановлено суттєве порушення прав та свобод обвинуваченого під час проведення досудового розслідування, внаслідок чого докази були визнані недопустимими. Тобто, встановлено факти порушень органами досудового розслідування прав та свобод позивача.

Крім того, суд безпідставно посилався у своєму рішенні на постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 704/696/16-ц та від 30.05.2022р. у справі № 311/719/19, оскільки у тих справах обставини не є тотожними із цією справою за його позовом, до того ж у цих постановах міститься не остання правова позиція щодо спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу Запорізька обласна прокуратура вказує, що ОСОБА_1 обвинувачувався у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 статті 309 КК України, а саме за незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, у великих розмірах. В ході проведення обшуку 05.11.2019р. за місцем мешкання та за участі ОСОБА_1 саме він у присутності двох понятих указав, де знаходиться канабіс.

У відзиві також зазначається, що в подальшому допитаний у присутності захисника Рогозіна О.В. в якості підозрюваного ОСОБА_1 підтвердив, що наркотичний засіб, який вилучено з приміщення кухні, він зберігав на території домоволодіння без мети збуту, для особистого вживання; вину в скоєнні правопорушення у вигляді зберігання наркотичного засобу канабіс визнав повністю та пояснив, що щиро кається. Але у суді ОСОБА_1 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, вказуючи, що під час обшуку обмовив себе через психологічний тиск з боку працівників поліції. Між тим, у виправдувальному вироку щодо ОСОБА_1 будь-яких заходів тиску на нього не встановлено. Тому Запорізька обласна прокуратура вважає, що такі ствердження ОСОБА_1 є лише відповідним способом захисту. За вказаних обставин вважає правильними висновки суду про відсутність у позивача права на відшкодування шкоди.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Єлисеєва С.С., якими підтримано апеляційну скаргу, пояснення представника Запорізької обласної прокуратури Усатенка Д.І., який заперечував проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 обвинувачувався у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а сааме, у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту, у великих розмірах.

Так, у провадженні СВ Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження № 0000320 за ч. 1 ст. 309 КК України за фактом незаконного зберігання наркотичних засобів невстановленою особою на території Комунарського району м. Запоріжжя.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000320 слідчим СВ Комунарського ВП за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 04.11.2019 скеровано до суду клопотання про проведення обшуку домоволодіння особи, що знаходиться за фактичним місцем мешкання ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення наркотичних засобів як речовин, виключених законом з обігу, яке ухвалою слідчого судді районного суду від 04.11.2019 задоволено.

На підставі вказаної ухвали 05.11.2019 слідчим СВ Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання та участю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з копією протоколу обшуку від 05.11.2019, в ході проведення обшуку ОСОБА_1 у присутності двох понятих заявив, що в приміщенні кухні в холодильнику знаходиться в сухому вигляді канабіс.

В ході проведеного обшуку в приміщенні кухні дійсно було виявлено та вилучено 3 великі зіп-пакети та пастиковий бокс з вмістом рослинної речовини зеленого кольору у сухому стані.

Крім того, у приміщенні підвалу виявлені сухі стебла з рослинною речовиною зеленого кольору у сухому стані та виявлено розсип рослинної речовини зеленого кольору у сухому стані. В приміщенні гаражу виявлений полімерний пакет чорного кольору з вмістом стебел рослини зеленого кольору зі специфічним запахом.

Відповідно до висновку експерта від 26.11.2019 № 7-2490 загальна маса речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка є небезпечним наркотичним засобом - канабіс, склала 1265,985 г в перерахунку на висушену речовину.

Прокурором 05.11.2019 винесено постанову про виділення з кримінального провадження № 0000320 матеріалів досудового розслідування щодо проведеного 05.11.2019 обшуку за участі ОСОБА_1 (власник частини будинку) за адресою проживання АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено стебла рослин та рослинну речовину зеленого кольору у сухому стані зі специфічним запахом, та вказані матеріали направлено до Комунарського ВП ДВП ГУНП в області для проведення додаткової перевірки.

Слідчим СВ Комунарського ВП ДВП ГУНП в області 05.11.2019 зареєстровано кримінальне провадження за № 0003848 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Прокурором 29.11.2019 вручено ОСОБА_1 у присутності захисника письмове

повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався та відносно останнього запобіжний захід не обирався. Указане також підтверджується виправдувальним вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2022.

Згідно з протоколом допиту підозрюваного від 29.11.2019, допитаний ОСОБА_1

у присутності захисника Рогозіна О.В. визнав вину у скоєнні інкримінованого правопорушення та щиро розкаювався в цьому.

За результатами досудового розслідування 29.11.2019 прокурором затверджено та направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

У ході судового розгляду вказаного кримінального провадження у Комунарському районному суді м. Запоріжжя обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав і пояснив, що працівники поліції перед початком обшуку поклали до домоволодіння наркотичні засоби і сказали, що слід йому говорити під час проведення обшуку, що ним і було зроблено після того, як почався обшук та були включені відеокамери. Вказував, що наркотичні засоби йому підкинули працівники поліції. На відео він давав ті пояснення, які сказали давати йому працівники поліції. Йому сказали, що якщо він відмовиться, у нього знайдуть щось гірше. Після цього він звернувся до захисника.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2022р. ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Згідно з відміткою вказаний вирок набрав законної сили 15.03.2022р.

Позовні вимог про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним переслідуванням у кримінальному провадженні, що підтверджується виправдувальним вироком суду, позивач базував на чч. 1, 6 статті 1176 ЦК України та положеннях ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», прохаючи стягнути на її відшкодування 182 000 грн. (28 місяців х 6500 грн. = 182 000 грн.), яка розрахована за період з 05.11.2019р. (дата проведення обшуку за місцем мешкання позивача) по 11.03.2022р. (набрання вироком законної сили) та виходячи із установленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальної заробітної у розмірі 6500 грн.

.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 в ході проведення обшуку та досудового розслідування здійснено само- обмову, що відповідно до ч. 4 статті 1176 ЦК України виключає можливість відшкодування йому шкоди як виправданій в подальшому особі. Суд констатував, що самообмова позивача була добровільною, оскільки доказів, що вона стала наслідком застосування насильства, погроз та інших незаконних заходів, позивачем не надано, вказані факти також не встановлені судом під час винесення виправдувального вироку.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного вмо-

тивування.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2022р., яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, є обов`язковим для суду в ході даного судового розгляду.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За змістом ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, обмеження прав і свобод громадян допускається лише у разі наявності законних підстав.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі в рішенні - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч.2 ст.1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених, у тому числі, пунктами 4,5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 3, п. 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», що затверджений наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

За матеріалами справи встановлено, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, судом було встановлено незаконність проведення обшуку у частині будинку ОСОБА_1 , оскільки дозвіл на проведення обшуку судом надавався у частині домоволодіння, у якій мешкає інша особа ОСОБА_2 , а тому визнано недопустимими речові докази, отримані внаслідок такого обшуку, проведеного 05.11.2019р. за участі ОСОБА_1 . Отже судом констатовано, що такий обшук не тягне за собою правових наслідків, та добуті в ході його проведення докази, з урахуванням так званої «доктрини плодів отруєного дерева», визнані недопустимими, внаслідок чого суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення не надала достатніх і переконливих доказів, оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів, що ОСОБА_1 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

У такому разі законних підстав для обмеження конституційних прав ОСОБА_1 не було. Його виправдання свідчить про незаконність кримінального переслідування, та, відтак, незаконність обмеження в конституційних правах.

Дійсно, позивач ОСОБА_1 , конституційні права та свободи якого були порушені внаслідок незаконного переслідування у кримінальному провадженні, зокрема, проведенням обшуку у його житлі, пред`явленням підозри, підтриманням обвинувачення в суді, вправі порушувати питання про відшкодування завданої йому шкоди за рахунок державного бюджету за період з 05.11.2019р. - дата проведення обшуку за місцем мешкання позивача по 11.03.2022р. дати набрання вироком законної сили.

Проте при розгляді такого позову слід, крім зазначених вище критеріїв, здійснити комплексну оцінку, зокрема, й поведінки позивача у періоді такого переслідування, на що вказують приписи ч. 4 статті 1176 ЦК України.

У відповідності з ч. 4 статті 1176 ЦК України, фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 під час обшуку, який проводився 05.11.2019р. в його частині будинку, у присутності двох понятих повідомив, де знаходиться виготовлений ним для власного вжитку канабіс, та саме у повідомленому ним місці він був знайдений та вилучений працівниками органу досудового розслідування.

Згідно з протоколом допиту підозрюваного від 29.11.2019, допитаний

ОСОБА_1 у присутності захисника Рогозіна О.В. пояснив, що приблизно в кінці жовтня він з самостійно вирощеного куща коноплі на території свого подвір`я обірвав верхівкові частини; висушив та перетер вказані верхівки та таким чином виготовив готовий для особистого вживання наркотичний засіб марихуану, який склав в три зіп-пакети, які поклав в холодильник, та в пластиковий бокс, який поклав в приміщенні кухні. 05.11.2019 до нього додому прийшли працівники поліції, які в ході обшуку вилучили 3 зіп-пакети з холодильника та пластиковий бокс, у яких зберігався наркотичний засіб. Також в приміщенні підвалу його будинку в ході обшуку були виявлені сухі підвішені гілки з верхівками коноплі та листя коноплі насипом на поверхні підлоги, але звідки вони там взялись - він не знає. Також ОСОБА_1 пояснив, що вказаний наркотичний засіб, який вилучили з приміщення кухні, він зберігав на території домоволодіння без мети збуту, для особистого вживання. Вину в скоєнні правопорушення щодо зберігання наркотичного засобу канабіс визнає повністю, щиро кається.

Отже, у зв`язку із підтвердженням ОСОБА_1 фактичних обставин інкримінова-

ного йому злочину, дане кримінальне провадження було скеровано до суду з обвину-вальним актом.

Лише в ході судового слідства ОСОБА_1 почав не визнавати вину, посилаючись на те, що підтверджував в ході обшуку належність йому покладених завчасно перед обшуком працівниками слідства ємностей з канабісом через психологічний тиск з їх боку, який, за його поясненнями, виразився у погрозі знайти в будинку щось гірше, ніж канабіс.

Самообмова - це показання обвинуваченого (підозрюваного), в яких він зізнається у вчиненні злочинів, яких не вчиняв, чи бере на себе всю вину (або частково) за вчинений іншими особами злочин, хоча насправді його вчинила група осіб.

Тобто, в даному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції, відбулась самообмова ОСОБА_1 .

Таке визнання своєї провини у заготівлі для власного вжитку та подальше зберігання в своєму будинку канабісу ОСОБА_1 саме і потягло в подальшому пред`явлення йому підозри та спрямування кримінального провадження з обвинувальним актом до суду.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що в судовому процесі він не визнавав свою провину у злочині, а тому суд неправильно встановив дійсні обставини та застосував неналежну правову позицію, яка прийнята касаційним судом не у тотожних обставинах.

Проте, суд, посилаючись на правову позицію, висловлену у постановах ВС від 25.04.2019р. у справі № 704/9696/16-ц та від 30.05.2019р. у справі № 311/719/19, взяв до уваги не обставини, які були встановлені у вказаних справах, а саме позицію щодо поняття «самообмови» та, зокрема, роз`яснення, в якому разі вона є перешкодою для покладення відповідальності на державу за спричинену виправданій особі шкоду. Тобто суд обґрунтовано послався на вказані постанови в урахованій ним частині.

Суд першої інстанції взяв до уваги лише наступний висновок ВС: суди мають враховувати причини, які спонукали особу до самообмови, оскільки у статті фактично йдеться про умисел на самообмову. Проте, самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому, факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом. Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкоджання істини й бути зафіксована в матеріалах справи.

З пояснень апелянта ОСОБА_1 та його адвоката Єлисеєва С.С. в судовому засіданні апеляційного суду слідує, що вони неправильно тлумачать поняття «само- обмова», а також помилково вважають, що сповіщення ними у судовому розгляді кримінального провадження про тиск в ході проведення обшуку є встановленим фактом.

Проте, ані в ході розгляду цієї цивільної справи судом першої інстанції, ані наразі апеляційним судом не здобуто доказів та матеріали цієї справи не містять їх, в тій частині, що на ОСОБА_1 для вчинення ним самообмови у вищезазначеному кримінальному провадженні вчинявся будь-який фізичний чи психологічний тиск з боку органів досудового розслідування, прокуратури чи суду.

Принаймні, будь-якої перевірки цих обставин не проведено, будь-яких висновків, якими б було встановлено такі факти, не мається. У виправдувальному вироку суду, крім викладу пояснень ОСОБА_1 в цій частині, висновків щодо їх фактичної підтвердженості не міститься.

Вказуючи про самообмову при обшуку внаслідок тиску з боку працівників органу досудового розслідування, що до речі не є підтвердженим належними і допустимими доказами, ОСОБА_1 та його адвокат Єлисеєв С.С. не надають пояснень, чому при допиті в якості підозрюваного ОСОБА_1 знову визнає свою провину та щирю кається у скоєному правопорушенні.

Так, з дня обушку 05.11.2019р. до пред`явлення підозри 29.11.2019р. минуло 24 дні, у ОСОБА_1 на цей час мався адвокат Рогозін О.В., але ними не було заявлено про тиск в ході обшуку, внаслідок чого ОСОБА_1 вимушено зізнався у заготівлі та зберіганні канабісу та приналежність йому знайдених у його житлі ємностей з канабісом. Більш того, допитаний в якості підозрюваного у присутності адвоката Рогозіна О.В., Хуторний В.В. знову підтверджує обставини, викладені у повідомленні про підозру, зазначаючи, що він в жовтні 2019р. з вирослого на його подвір`ї куща коноплі обірвав верхівки, висушив та перетер їх, приготувавши наркотичний засіб марихуану, який склав в три зіп-пакети та пластиковий бокс для власного вжитку. Вину визнав та щиро кається.

Встановлено, що ОСОБА_1 не обирався запобіжний захід, який перешкоджав би йому особисто або в особі адвоката подати скаргу на дії працівників органу досудового розслідування, зокрема, до 11.02.2022 року дати постановлення вироку. Але таких дій вчинено не було.

Таким чином, колегія погоджується з судом першої інстанції, що з боку ОСОБА_1 мала місце добровільна самообмова, бо застосування тиску у будь-якій формі до нього не встановлено належними і допустимим доказами, що згідно з приписами ч. 4 статті 1176 ЦК України тягне за собою втрату права на відшкодування шкоди навіть у разі постановлення виправдовувального вироку відносно нього.

Беручи до уваги всі вище наведені обставини, перевіркою доводів скарги не встановлено порушень з боку суду норм матеріального та процесуального права, а також у застосуванні судом правових позицій Верховного Суду. Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, дослідженим судом в ході вирішення справи, та судом правильно визначені і застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зважаючи на вказане, апеляційну скаргу відповідно до приписів статті 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а оскаржуване позивачем рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 березня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

О.З. Поляков