Справа № 442/9548/21 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1032/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м.Львів

Справа № 442/9548/21

Провадження № 22ц/811/1032/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою Стебницького професійного ліцею на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 15 березня 2022 року у складі судді Нагірної О.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до Стебницького професійного ліцею про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи,-

встановив:

8 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що з 21 травня 2001 року вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді майстра виробничого навчання груп кухарів-кондитерів відповідно до наказу № 43К. З 15 січня 2004 року наказом № 8К переведена на посаду викладача спецдисциплін. З 2 лютого 2004 року наказом комітету профтехосвіти Головного управління освіти та науки Львівської облдержадміністрації від 1 грудня 2003 року № 263 з 1 лютого 2004 року профтехучилище № 30 м. Стебник реорганізовано у Стебницький професійний ліцей. З 1 вересня 2005 року наказом № 79К вона переведена на посаду керівника гуртка «Інформаційні технології». 1 вересня 2012 року переведена на посаду майстра виробничого навчання згідно наказу № 156К від 31 серпня 2012 року. У жовтні-листопаді 2021 року відповідачем грубо порушено її конституційне право на роботу, яке полягає у незаконному вимаганні медичної інформації щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19 та обмеженням права як працівника щодо повноцінної роботи. 8 листопада 2021 року відповідачем було видано наказ про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати відповідно до Наказу МОЗу від 4 жовтня 2021 №2153. Від підпису про ознайомлення із даним наказом вона відмовилася, про що було складено акт. Вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав для відсторонення її від роботи та оскільки вона відсторонена від роботи без збереження заробітної плати, просить визнати незаконним і скасувати наказ про відсторонення та стягнути середньомісячний заробіток за весь час відсторонення.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2022 року позов задоволено. Визнано незаконним і скасовано наказ №89-К від 15 листопада 2021 року, виданий директором Стебницького професійного ліцею Стечкевичем І.О., про відсторонення ОСОБА_2 від роботи без збереження заробітної плати. Зобов`язано Стебницький професійний ліцей поновити на роботі ОСОБА_2 шляхом її допуску до роботи на посаді майстра виробничого навчання. Стягнуто з Стебницького професійного ліцею на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від №89-К від 15 листопада 2021 року в сумі 46 842,76 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує Стебницький професійний ліцей. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що довідка від 15 жовтня 2021 року не може бути розцінена судом як належний, допустимий та достовірний доказ. Звертає увагу, що єдиним абсолютним постійним протипоказанням до щеплення конкретною вакциною є важка алергічна реакція (анафілактичний шок) на першу дозу цієї вакцини. Вказує, що безпідставним є посилання суду на недотримання відповідачем порядку фіксації відмови позивача від здійснення щеплення, оскільки керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача. Також вважає, що оскільки ОСОБА_2 приступила до виконання посадових обов`язків згідно займаної посади з 9 березня 2022 року, тому період відсторонення та розрахунок середнього заробітку мав би бути здійснений за період з 15 листопада 2021 року по 6 березня 2022 року включно. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа «Судова повістка-повідомлення» від 27 лютого 2023 року, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання та ухвалив проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_2 , вона з 21 травня 2001 року перебуває в трудових відносинах з відповідачем, працювала на різних посадах, наказом № 156К від 31 вересня 2012 року вона з 1 вересня 2012 року переведена на посаду майстра виробничого навчання.

13 жовтня 2021 року директором Стебницького професійного ліцею Стечкевичем І.О. було винесено наказ № 149 щодо обов`язкового профілактичного щеплення відповідно до наказу МОЗ № 2153 від 4 жовтня 2021 року «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», про що доведено до відома позивача.

3 жовтня 2021 року директором Стебницького професійного ліцею Стечкевичем І.О. було повторно винесено наказ № 154 щодо обов`язкового профілактичного щеплення відповідно до наказу МОЗ № 2153 від 4 жовтня 2021 року «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Згідно довідки від 15 жовтня 2021 року Меденицької лікарні у ОСОБА_2 на даний момент загострення хронічної хвороби. Вакцинація від COVID-19 рекомендована по стабілізації стану приблизно через чотири місяці.

Відповідно до наказу №89-к від 15 листопада 2021 року відсторонено ОСОБА_2 - майстра виробничого навчання, від роботи без збереження заробітної плати з 15 листопада 2021 року у зв`язку з невиконанням п. 1 Наказу № 154 від 3 листопада 2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19» на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

ОСОБА_2 з даним наказом ознайомилася, проте відмовилася підписатися про ознайомлення, що підтверджується актом від 15 листопада 2021 року

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсторонення позивача прийнято в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, а тому прийшов до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Постанови Кабінету Міністрів України та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41? постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 8 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Відповідно до висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Є встановленим, що ОСОБА_2 працює на посаді майстра виробничого навчання Стебницького професійного ліцею. За характером її праці вона безпосередньо спілкується із здобувачами освіти кухаря-кондитера на виробничих площах, а також із іншими викладачами та майстрами виробничого навчання. Докази про можливість організації навчального процесу у дистанційному режимі відсутні.

13 жовтня 2021 року відповідачем було повідомлено позивача про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та попереджено про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати у разі ненадання до 8 листопада 2022 року документів, визначених наказом про обов`язкову вакцинацію працівників.

Факт ознайомлення позивача з вказаним наказом підтверджується її розпискою на звороті наказу.

Держава, встановивши відсторонення від виконання посадових обов`язків педагогічних працівників, які не мають профілактичного щеплення, шляхом видання відповідних нормативних актів, реалізувала свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі як самих учнів, так і персонал відповідних навчальних закладів.

Отже, право позивача на працю у професійно-технічному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона добровільно, свідомо, попередньо будучи ознайомленою з наказами №149 від 13 жовтня 2021 року та № 154 від 3 листопада 2021 року, із наслідками невиконання вимоги щодо вакцинації проти COVID-19 чи ненадання довідки про протипоказання до такої вакцинації, жодних необхідних дій не вчинила, внаслідок чого сама спричинила для себе негативні наслідки такої бездіяльності.

Втручання держави в освітній процес у вигляді вимоги щодо обов`язковості вакцинації проти COVID-19 грунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

При цьому обумовлених документів про вакцинацію або протипоказання до неї ОСОБА_2 роботодавцю не надала.

Колегія суддів не приймає до уваги довідку, видану ОСОБА_2 15 жовтня 2021 року Меденицькою лікарнею, оскільки в такій не зазначено, яка хронічна хвороба загострилася у неї, та на підставі чого зроблено такі висновки. Довідка не відповідає встановленій формі документа про наявність протипоказань для вакцинації.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що відповідач з метою забезпечення безпеки усіх працівників та здобувачів освіти, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 46 КЗпП України правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи ОСОБА_2 без збереження заробітної плати.

Таким чином, доводи апеляційної інстанції є обгрунтованими і дають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування рішення суду на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Стебницького професійного ліцею задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 до Стебницького професійного ліцею про визнання незаконним та скасування наказу №89-К від 15 листопада 2021 року, зобов`язання відповідача негайно допустити позивача до виконання обов`язків майстра виробничого навчання; стягнення з відповідача заробітної плати за час відсторонення від роботи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2023 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк