Справа №443/289/23
Провадження №2-н/443/35/23
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

29 березня 2023 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу,

встановив:

Суть заяви.

Заявник подав до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 у сумі 2 572,23 грн та судових витрат у сумі 268,40 грн.

Суд, вивчивши подану заяву та додані до неї документи, доходить висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити, виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно з доданим заявником до заяви розрахунком основного боргу за послуги з газопостачання, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Львівгаз збут» за послуги з газопостачання за період обрахована з травня 2019 року по січень 2023 року та становить 2 114,43 грн (а.с.7).

Заяву про видачу судового наказу ТзОВ «Львівгаз збут» подано 20.02.2023 (а.с.1).

Нормативно-правові акти, якими керувався суд.

За змістом частини 1 статі 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 2 цієї статті визначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Іншими словами, наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

При цьому, нормою пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою.

Згідно з приписами статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

Судом встановлено, що заявник просить видати судовий наказ про стягнення з боржника заборгованості, яка виникла за період з травня 2019 року по січень 2023 року, у розмірі 2 572,23 грн. При цьому, до суду заявник звернувся із відповідною заявою 20.02.2023.

З огляду на викладені обставини, суд зауважує, що вимоги заяви про видачу судового наказу стосуються стягнення сум, які виникли як заборгованість у період часу, що виходить за межі позовної давності, при цьому встановлення будь яких обставин у цьому контексті виходить за межі інституту наказаного провадження.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання позовної давності, відтак встановлення відповідних обставин також виходить за межі інституту наказаного провадження.

Суд зауважує, що при вирішенні питання про стягнення спірної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 07 липня 2020 року (справа № 712/8916/17).

Обставини пропуску позовної давності свідчать про наявність спору між заявником та боржником, а тому такий спір підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Наведені обставини позбавляють суд об`єктивної можливості дійти безспірного висновку щодо дотримання позовної давності та наявності підстав для видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити.

При цьому, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 165 ЦПК України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами у порядку позовного провадження, та доводити підставність вимог, як і факт переривання позовної давності, у разі подання боржником заяви про застосування позовної давності та/або продовження позовної давності на період дії карантину.

Керуючись статтями 163, 165, 372 ЦПК України,

постановив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» у видачі судового наказу про стягнення з боржниці ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у сумі 2 572,23 грн та судових витрат у сумі 268,40 грн.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя А.І. Павлів