Справа № 156/17/23
Провадження № 2/156/45/23
Рядок статзвіту № 9
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2023 року Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

з секретарем судового засідання Кицею Л.Ф.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 у смт. Іваничі Волинської області цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 (представниця позивачки адвокат УлибінаВельгус Марта Віталіївна) до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області, яка діє від імені та в інтересах територіальної громади, про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах котрої діє адвокат Улибіна-Вельгус М.В., звернулася 03.01.2023 до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування.

Представниця позивачки зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який доводиться позивачці рідним дядьком. Після його смерті відкрилась спадщина. За життя спадкодавець залишив заповіт на ім`я позивачки на все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі і житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна, до складу згаданого домоволодіння входять: житловий будинок, погріб з шийкою, літня кухня, хлів, хлів прибудова. Позивачка є єдиною спадкодавицею, оскільки у її дядька більше нікого з рідних не було. Померлий ОСОБА_2 , який не зареєстрував на своє ім`я права власності на житловий будинок та земельну ділянку під спірним будинком, прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 зверталася до Іваничівської державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі їй свідоцтва про спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса від 09.07.2021 позивачці відмовлено у вчинені відповідних нотаріальних дій, оскільки у справі відсутні правовстановлюючі документи, котрі б підтверджували належність домоволодіння АДРЕСА_1 спадкодавцеві.

Позивачка позбавлена можливості здійснити оформлення своїх майнових прав на спадкове майно в позасудовому порядку, оскільки документи на спірний об`єкт нерухомого майна не збереглись, в державних реєстрах відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухомість за попередніми власниками. З огляду на це, ОСОБА_1 вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого майнового права та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, для участі в судовому розгляді не прибула, 12.08.2022 представниця позивачки адвокат Улибін-Вельгус М.В. надала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи здійснювати без участі позивачки та її представника.

Крім того, представниця позивачки надіслала на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, вказала, що АДРЕСА_1 .

Відповідача Іваничівську селищну раду Володимирського району Волинської області, яка діє від імені та в інтересах відповідної територіальної громади, було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом. Відповідачем не направлено до суду уповноваженого представника для участі в судових засіданнях, надано 26.01.2023 клопотання щодо здійснення розгляду справи без участі такого представника.

Ухвалою судді від 05.01.2023 прийнято до розгляду позов ОСОБА_1 до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування, відкрито провадження в справі, визначено необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.01.2023 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 23.02.2023 на 13 год. 00 хв., з витребуванням додаткових доказів із Іваничівської державної нотаріальної контори, КП «Волинської обласного бюро технічної інвентаризації» та з Волинського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчених копій документів.

Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 24.03.2006 ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_5 , актовий запис №15. (а.с.8)

Як вбачається із свідоцтва про шлюб, ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 , прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 вказано « ОСОБА_7 » (а.с. 9)

Дядько позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Іваничі Іваничівського району Волинської області (а.с.10).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 09.08.2009 державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С., згідно з яким заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде належати йому на день смерті і на яке він матиме право по закону, в тому числі житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 11)

Згідно з довідкою завідуючої Іваничівською держнотконторою Кононенко Л.С. спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 . ОСОБА_2 прийняв спадщину після ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та не оформив своїх спадкових прав. (а.с.13)

ОСОБА_1 зверталася до Іваничівської державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі їй свідоцтва про спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Постановою державного нотаріуса від 23.09.2021 позивачці відмовлено у вчинені відповідних нотаріальних дій, оскільки у справі відсутні правовстановлюючі документи, котрі б підтверджували належність спірного домоволодіння. (а.с.14). Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачкою не була оскаржена в судовому чи адміністративному порядку.

Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленим станом на 08.11.2021 ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_5 , до складу згаданого домоволодіння входять: житловий будинок (1920 року забудови), погріб з шийкою (1980 року забудови), літня кухня, хлів, хлів-прибудова; вартість нерухомості станом на 01.02.2022 складає 113779 грн. (а.с.15-27).

Зі змісту документів спадкової справи № 84/2018 (заведеної після смерті ОСОБА_2 ), наданих на запит суду Іваничівською нотаріальною конторою (а.с. 39-45), убачається, що ОСОБА_2 постійно мешкав у АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після нього залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 2,8455 га.

Згідно з наданою відповіддю на запит суду Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області вбачається, що спадкова справа на померлу ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилась (а.с. 57-58)

За повідомленням КП «Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 право власності на спірний житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с.64)

Зі змісту копій інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 , котра велась КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», вбачається, що до складу згаданого домоволодіння включені жилий будинок, погріб з шийкою, літня кухня, хлів, хлів-прибудова, володільцями об`єктів нерухомого майна зазначений ОСОБА_2 (а. с. 65-83); в інвентаризаційній справі міститься замовлення на інвентаризацію будинку, складене від імені ОСОБА_2 . (а.с.69).

За повідомленням Волинського обласного державного нотаріального архіву від 13.02.2023 № 38/01.30, наданим на запит суду, вказано, що відомомстей про виділення земельної ділянки під будівництво будинку ОСОБА_3 та акту прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом будинку за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не виявлено. (а.с.85)

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.02.2023 № 322192503 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності, інші речові права, іпотеки обтяження не зареєстровані за будь-якими особами (а.с.86)

Вирішуючи заявлені позивачкою ОСОБА_1 вимоги по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу (ЦК) України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Як зазначено в ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В свою чергу, за змістом ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Предметом судового розгляду в цивільній справі є констатація наявного речового права позивача на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 . Право власності на вказане домоволодіння на теперішній час не є зареєстрованим за жодною особою.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, що пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, згідно з п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в розглядуваному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється особисто.

На теперішній час позивачка звернулася до державного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_2 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за вище вказаною адресою, а тому суд приходить до висновку, що право власності на нього переходить до позивачку ОСОБА_1 як до спадкоємниціза заповітом і за нею необхідно визнати право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, адже матеріалами справи підтвержено, що позивачка набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями шляхом спадкування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч. 3 ст. 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 392, 1233, 1235, 1268 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Мишів Волинської області, УРСР, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мишів Іваничівського району Волинської області, Україна) на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 29.03.2023.

Учасники справи:

1)позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

2)представниця позивачки адвокат Улибіна-Вельгус Марта Віталіївна, адреса робочого місця: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

3)відповідач - Іваничівська селищна рада Волинської області; юридична адреса: вул. Грушевського, 13, смт. Іваничі, Володимирський район, Волинська область, 45300; ідентифікаційний код юридичної особи за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 04335186.

Суддя А. Є. Бєлоусов