ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1498/23

Головуючий у першій інстанції Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/839/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2023 року в частині відмови у прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька та повернення її матері.

Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2020 розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Указувала, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 06.06.2022 (справа № 750/843/21), яка набрала законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 до неї про визначення місця проживання дитини з відповідачем відмовлено.

Проте, не зважаючи на рішення суду відповідач протиправно із застосуванням фізичної сили забрав дитину в смт Ріпки та відмовляється повернути її матері.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.

Позов обґрунтовував тим, спільна донька сторін ОСОБА_4 на даний час зареєстрована за адресою місця проживання матері: АДРЕСА_1 . Проте, починаючи з 29.09.2020 донька проживає разом з батьком за його зареєстрованим та фактичним місцем проживання, оскільки мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина невідривно пов`язана з батьком та висловлює свою думку стосовно того, щоб проживати з батьком і в подальшому. Він займається вихованням дитини, щодня возить доньку у школу, на гуртки, вчить з нею уроки, проводить досуг.

Відповідач уважав, що матір діє не в інтересах неповнолітньої дитини, залишення в даному випадку дитини з матір`ю негативно вплине на її психологічний стан, повноцінний і гармонійний розвиток та моральне виховання.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини, справа призначена до розгляду.

Відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, повернуто позивачу зустрічну позовну заяву разом з доданими матеріалами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу в частині відмови у прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

ОСОБА_2 зазначає, що підстави заявленого ним зустрічного позову у даній справі є відмінним від позову у справі № 750/843/21, що знаходиться на розгляді у Верховному Суді, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що в іншому суді перебуває цивільна справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.

Указує на те, що позивачем надані суду усі належні і допустимі докази, що мають значення для правильного вирішення справи про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що у даній справі та у справі № 750/843/21 учасники справи є ідентичними; до позовної заяви у справі № 750/843/21 та до зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 приєднані одні і ті ж документи, а станом на 17.05.2023 (день прийняття остаточної постанови Верховним Судом) вже існували обставини та факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог по зустрічній позовній заяві. Вказані факти вже були предметом розгляду та аналізу судами усіх інстанцій.

Уважає, що фактичні обставини справи, які існували під час розгляду справи № 750/843/21 не змінилися, оскільки, дитина протиправно як проживала з батьком, так і проживає на даний час, який відмовляється повернути її до свого законного місця проживання з матір`ю.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що до цього часу в іншому суді перебуває цивільна справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи (№ 750/1498/23) ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини їх спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька та повернення її матері (а. с. 3-5 т.1).

ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення проживання дочки ОСОБА_4 з батьком (а. с. 114-121 т.1).

У січні 2021 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , в якому просив визначити місце проживання їх спільної дитини разом із ним (справа № 750/843/21).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.05.2021 позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 за місцем його фактичного проживання.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.05.2021 скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення фактичного місця проживання дитини відмовлено (а. с. 230-232 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 17.05.2023 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Чернігівського апеляційного суду від 06.06.2022 залишено без змін (а.с. 24-30 т. 2).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Частиною 3 статті 194 ЦПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог, встановлених частиною першою та другою статті 193 ЦПК України повертається заявнику.

Таким чином, зустрічна позовна може бути повернута заявнику саме з підстав, визначених у частині першій та другій статті 193 ЦПК України.

Як зазначалось вище, повертаючи відповідачу зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що до цього часу в іншому суді перебуває цивільна справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначені судом обставини, а саме перебування у провадженні цього чи іншого суду справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а не для повернення зустрічного позову або відмови у його прийнятті.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції припустився порушення процесуальних норм, у зв`язку з чим, така ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою.

За таких обставин, ухвала Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.04.2023 в частині відмови у прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2023 року в частині відмови у прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І.Онищенко