ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 761/4310/23
провадження № 2/753/3936/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Боклач А.Є., представника позивача - адвоката Бойкініча Р.С., представника відповідача - адвоката Черняк О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року адвокат Бойкініч Роман Сергійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони проживають окремо з червня 2011 року, спільне господарство не ведуть, спільне життя у сторін не склалося, оскільки, на переконання позивача, відповідач веде образ життя несумісний з уявленнями позивача про спільне життя подружжя, у сторін відсутні спільні погляди на життя, у них різні інтереси та різні життєві цінності, а тому подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року матеріали позовної заяви передано для розгляду за територіальною підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року відкрито провадження у справі №761/4310/23, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд справи на 11 травня 2023 року.

10 травня 2023 року представник відповідача - адвокат Черняк О.О. подала відзив на позовну заяву, в якому категорично заперечувала щодо припущень позивача, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом з позивачем, посилаючись на те, що малолітні доньки сторін потребують материнської опіки, до якої звикли протягом всього життя. та наголосила, що до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну вся сім`я мешкала однією родиною, а станом на дату підписання відзиву діти мешкають разом з матір`ю у Берліні. Зазначає, що батько виїхав разом з сім`єю до Німеччини, де проживав разом з ними, однак в березні 2022 року добровільно виїхав до Франції, де перебував майже рік та мав стосунки з іншою жінкою, за цей час він тричі навідувався до Берліну , а потім повернувся до України.

Відповідач вважає, що станом на день подання відзиву ризики завдання шкоди життю і здоров`ю дітей внаслідок військових дій зберігаються, а тому твердження позивача суперечать також правам малолітніх дітей, і позивачем при цьому не надав жодних доказів, що він зможе піклуватися про дітей на одному рівні з відповідачем. Тому наполягає, що спільні діти продовжать мешкати разом з відповідачкою.

Також відповідач зазначає, шо лише з січня 2023 року сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних стосунків. Вказує, що твердження позивача про те, що вони не проживають разом з 2011 року не відповідає дійсності, так як наймолодша донька народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у 2019 році сторони уклали шлюбний договір. Окрім того, відповідач не згодна з твердженням позивача, що саме її поведінка стала причиною розпаду родини, навпаки - саме постійні відрядження позивача та зради стали причиною того, що зберегти родину не вдалось.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача не заперечувала проти вимог про розірвання шлюбу з урахуванням обставин, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20 листопада 1999 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління, актовий запис № 847.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення.

Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено.

Заслухавши позиції сторін, оцінивши підстави для розірвання шлюбу, наведені ними у заявах по суті спору, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя та примирення сторін неможливе, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. За таких обставин наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Суд відхиляє при цьому доводи відповідача щодо її незгоди з причинами розірвання шлюбу, зазначеними у позовній заяві, оскільки особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає мотиви, які спонукали її до розірвання шлюбу. Стосовно доводів сторін, викладених у заявах по суті спору, щодо місця проживання дітей, суд зазначає, що питання визначення місця проживання дітей не є предметом спору у цій справі.

Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України).

Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 20 листопада 1999 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 847.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Якусик