Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4812/23 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 99 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/4812/23 за заявою Військової частини НОМЕР_1 , заінтересовані особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Житомирський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Стрілецької О.В.

встановив:

У квітні 2023 року в/ч НОМЕР_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт смерті військовослужбовця Збройних Сил України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, перебуваючи на військовій службі, загинув у м. Макарів Київської області під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини, її територіальної цілісності, відсічі та стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що встановлення факту смерті старшого солдата ОСОБА_1 в судовому порядку є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документу для передання майна, закріпленого за ним, у розпорядження та для систематизації обліку військового майна. Крім того, встановлення факту смерті старшого солдата ОСОБА_1 матиме вплив на адміністративно-господарські відносини військової частини.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. В обґрунтування доводів скарги заявник зазначив, що таке рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Так, звертає увагу, що відповідно до постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 військова частина з 07.03.2022 по теперішній час нараховує ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн. як безвісно зниклому. Стверджує, що встановлення факту смерті військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 необхідне для виключення його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та проведення відповідних виплат сім`ям військовослужбовців, встановлених вказаною вище постановою КМУ.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 просить встановити факт смерті старшого солдата ОСОБА_1 в судовому порядку з метою передачі його майна, як військовослужбовця, у розпорядження та для систематизації обліку військового майна, закріпленого за ОСОБА_1 , зазначає, що встановлення факту смерті військовослужбовця матиме вплив на адміністративно-господарські відносини військової частини.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 30.08.2017 № 210 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скотувата, Ясинуватського району, Донецької області зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Згідно Акту службового розслідування та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.04.2022 № 94 водія 2-го взводу роти забезпечення навчального процесу старшого солдата ОСОБА_1 визнано зниклим безвісти з 07.03.2022 року.

Результатами службового розслідування встановлено, що 07.03.2022 в м. Макарів внаслідок авіа удару сталося потрапляння снаряда на територію ДП «Макарівський хлібзавод». Згідно пояснень очевидця, старший солдат ОСОБА_1 , під час виконання бойового завдання в м. Макарів, Київської області загинув внаслідок бомбардування ворожою авіацією території хлібзаводу, де він знаходився. Під час пошуково-рятувальних робіт тіла старшого солдата ОСОБА_1 серед загиблих не виявлено. Заходи по впізнанню тіла ОСОБА_1 в морзі Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи результатів не дали. Згідно даних особової справи ОСОБА_1 станом на 2017 рік членами його сім`ї були дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на день звернення до суду В/ч НОМЕР_1 не встановила зв`язку з близькими родичами загиблого.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що військовою частиною не може бути ініційоване питання про встановлення факту смерті військовослужбовця з метою передання його майна у розпорядження та для систематизації військового обліку, оскільки законодавчо встановлено порядок обліку, використання та списання військового майна, тому саме по собі встановлення такого факту не породить для військової частини жодних юридичних наслідків, у зв`язку з чим не може бути і предметом судового провадження.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Звертаючись до суду із даною заявою В/ч НОМЕР_1 просила встановити факт смерті військовослужбовця ОСОБА_1 , який пропав безвісти, із посиланням на ст. 315, 317 ЦПК України з метою передачі у розпорядження та для систематизації обліку військового майна, закріпленого за військовослужбовцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктами 3, 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою та оголошення фізичної особи померлою; встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заінтересовані особи визначаються у справі залежно від мети встановлення юридичних фактів.

Відповідно до п. 8, 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати, її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Крім того, положення статті 317 ЦПК України, з урахуванням змін, внесених ЗУ від 01 липня 2022 року №2345-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» передбачають можливість встановлення факту народження або смерті особи (цивільного населення, а не військовослужбовців) на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, що за наявних обставин не могли бути належним чином задокументовані.

У той же час, положеннями ст. 43, 46 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном, визначає Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до ст.1 вказаного Закону військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно зі ст. 3 Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 4 Закону визначено, що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців регламентоване статтею 9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, зберігаються продовольче, речове та інші види забезпечення, передбачені цією статтею, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно приписів ч. 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування.

Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, визначено порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, його списання та використання.

Порядок списання майна для забезпечення руху опору затверджується Міноборони (п. 19-1).

Конкретні розміри коштів, на які посадові особи Збройних Сил мають право списувати військове майно за інспекторськими посвідченнями, знищене (втрачене) під час воєнних (бойових) дій, антитерористичної операції, міжнародних операцій з підтримання миру і безпеки або внаслідок диверсій, визначаються наказом Міноборони.

Для списання за інспекторським посвідченням військового майна, втраченого або знищеного під час ведення воєнних (бойових) дій, проведення антитерористичної операції, проведення операції Об`єднаних сил, міжнародної операції з підтримання миру і безпеки або внаслідок диверсій, терористичних актів, посадові особи подають відповідні клопотання, порядок і перелік подання яких передбачений Наказом МОУ № 81 від 29.03.2021 «Про затвердження порядку списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту».

Суд першої інстанції, відмовлячи у відкритті провадження, обґрунтовано виходив з того, що юридичні наслідки, зазначені заявником у заяві про встановлення факту, задля яких необхідно встановити факт смерті військовослужбовця, можуть бути досягнуті іншим позасудовим способом, через локальні нормативно-правові акти МО України.

Окрім того, підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Згідно з пп.13 і 18 Постанови №5 від 31 березня 1995 року Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану у реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Військовослужбовець ОСОБА_1 станом на 07 березня 2022 року є безвісті зниклим. Заявником не надані докази про неможливість надання документу встановленої форми про смерть (документа закладу охорони здоров`я - лікарського свідоцтва про смерть, фельдшерської довідки про смерть, лікарського свідоцтва про перинатальну смерть, що може підтвердити факт смерті військовослужбовця ОСОБА_1 у певний час, в певному місці та за певних обставин, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою), до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Заявником не подані до суду докази про відмову органом державної реєстрації актів цивільного стану в реєстрації події смерті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за заявою В/ч НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року.

Головуючий Судді