Справа № 559/3364/21 Головуючий у 1 інстанції: Ралець Р. В.
Провадження № 22-ц/802/743/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів Боровець А. І., Подановського Т. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області Антонюк Інни Іванівни, Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання незаконними дій Міністерства юстиції України, скасування наказу та висновку Міністерства юстиції України, скасування рішень державного реєстратора за апеляційними скаргами відповідачів Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 жовтня 2020 року державним реєстратором Антонюк І. І. проведено державну реєстрацію прав на належне їй на праві власності майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0873 га (кадастровий номер: :02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку, за Акціонерним товариством (далі АТ) «Таскомбанк».

Однак, державним реєстратором не взято до уваги, що у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» наявна інформація про арешт вищезазначеного нерухомого майна (номер запису про обтяження 38203551, внесений 16 вересня 2020 року державним виконавцем Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Бабич Л. П.), накладений судом з метою недопущення звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначала, що направила на адресу Міністерства юстиції України (далі МЮУ) скаргу в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), яка отримана останнім 27 листопада 2020 року.

26 квітня 2021 року на підставі висновку колегії МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів МЮ винесено наказ № 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року.

Вважає дії державного реєстратора Привільненської сільської ради, оскаржуваний наказ, висновок колегії Міністерства юстиції України протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах Закону.

Позивач також вказувала, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора розглядається протягом тридцяти днів, натомість, в порушення вимог Закону № 1952-IV), розгляд скарги призначено лише 01 березня 2021 року, а оскаржуваний наказ та висновок колегії Міністерства юстиції України взагалі прийнято лише 26 квітня 2021 року.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконними дії МЮУ щодо порядку розгляду її скарги від 24 листопада 2020 року; скасувати наказ від 26 квітня 2021 року за № 1307 про відмову у задоволенні її скарги від 24 листопада 2020 року та висновок колегії МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів МЮ від 01 березня 2021 року за результатами розгляду скарги від 24 листопада 2020 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54414817, 54413998 від 05 жовтня 2020 року, проведені державним реєстратором Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) за АТ «Таскомбанк» права власності на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0873 га (кадастровий номер: :02:001:1352); зобов`язати державного реєстратора Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) поновити реєстраційні дії, які скасовані рішеннями індексний номер: 54414817, 54413998 від 05 жовтня 2020 року.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними дії МЮУ щодо порядку розгляду скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року та про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року.

Скасовано наказ МЮУ від 26 квітня 2021 року за № 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54414817, 54413998 від 05 жовтня 2020 року, проведені державним реєстратором Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) за АТ «Таскомбанк» права власності на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0873 га (кадастровий номер: :02:001:1352).

Зобов`язано державного реєстратора Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) поновити реєстраційні дії, які скасовані рішеннями індексний номер: 54414817, 54413998 від 05 жовтня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційних скаргах відповідачі АТ «Таскомбанк», МЮУ, кожен зокрема, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на апеляційні скарги позивач ОСОБА_1 просила апеляційні скарги відповідачів АТ «Таскомбанк», МЮУ залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційні скарги відповідачів МЮУ, АТ «Таскомбанк» задоволено частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Роз`яснено позивачеві, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року постанову Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, а також представників відповідачів, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №233692323 від 23 листопада 2020 року, державним реєстратором Антонюк А.І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) 01 жовтня 2020 року проведено державну реєстрацію прав на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га (кадастровий номер::02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку за відповідачем АТ «Таскомбанк» (а.с.7-9, том 1).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також витягу з Поземельної книги про земельну ділянку, позивач ОСОБА_1 зазначена власником вищевказаного житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0873 га (кадастровий номер::02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку (а.с.7-12, том 1).

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 вересня 2020 року, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, накладено арешт на вищезазначене нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 (а.с.13-14, 15-17, том 1).

Постановою державного виконавця від 16 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 вересня 2020 року про накладення арешту на належне позивачу ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно (а.с.18, том 1).

26 квітня 2021 року на підставі висновку колегії МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів МЮ винесено наказ від 26 квітня 2021 року за № 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року у зв`язку із тим, що рішення від 05 жовтня 2020 року № 54414817 прийняте державним реєстратором Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області Антонюк І. І. відповідно до законодавства.

Підставою прийняття оскаржуваного наказу є висновок колегії МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів МЮ від 01 березня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року, зареєстрованої в МЮУ 30 листопада 2020 року за № Ф-33877. Висновок мотивовано тим, що запис про обтяження № 38204213 (арешт нерухомого майна) зареєстровано 16 вересня 2020 року, тоді як іпотека на земельну ділянку виникла в 2008 році, тобто державна реєстрація права власності на земельну ділянку проведена з дотриманням вимог законодавства, оскільки запис про обтяження (арешт) був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після реєстрації запису про іпотеку, а тому відповідно до вимог п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем (а.с.19-20, 21-23, 24-25, том 1).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) при проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок та земельну ділянку за АТ «Таскомбанк» 01 жовтня 2020 року порушено вимоги п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV.

Наказ МЮУ від 26 квітня 2021 року за № 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року прийнятий на підставі висновку колегії МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, є протиправним та таким, що не ґрунтується на нормах Закону.

Окрім того, всупереч абз. 3 ч. 3 ст. 37 Закону № 1952-IV колегією розглянуто та вирішено скаргу ОСОБА_1 , зареєстровану в МЮУ ще 30 листопада 2020 року, лише 26 квітня 2021 року, з перевищенням 45 календарних днів, тобто з недотриманням строку, який є присічним (преклюзивним), і сплив якого позбавляє колегію права розгляду та вирішення відповідної скарги.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування висновку колегії МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів МЮ від 01 березня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що вони не підлягають до задоволення, оскільки вказаний висновок не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке створює правові наслідки, а являє особою відображення суб`єктивної думки членів комісії при розгляді скарги та є підставою для прийняття відповідного наказу МЮУ.

Однак з такими висновками суду повністю погодитисьне можна.

З матеріалів справи встановлено, що 31 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір.

01 квітня 2008 року на забезпечення виконання кредитного договору укладено іпотечний договір, за яким іпотекодавцем виступала ОСОБА_1 , а іпотекодержателем Відкрите акціонерне товариство «Електрон Банк» (на даний час АТ «Таскомбанк»). Предмет іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0873 га (кадастровий номер: :02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку.

Сам договір іпотеки (п. 5) передбачав одночасне з його нотаріальним посвідченням накладення заборони відчуження предмету іпотеки.

01 квітня 2008 року така заборона внесена до Єдиного реєстру заборон.

16 вересня 2020 року постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 63056721 накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , та оголошено заборону на його відчуження.

01 жовтня 2020 року прийнято державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за АТ «Таскомбанк».

Окрім того, ОСОБА_1 оскаржила дії державного реєстратора щодо реєстрації предмета іпотеки за іпотекодержателем. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року наказом відповідача МЮУ від 26 квітня № 1307, винесеного на підставі висновку колегії МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів МЮ від 01 березня 2021 року, відмовлено в задоволенні скарги виходячи з того, що запис про обтяження № 38204213 (арешт нерухомого майна) зареєстровано 16 вересня 2020 року, тоді як іпотека на земельну ділянку виникла в 2008 році, тобто державна реєстрація права власності на земельну ділянку проведена з дотриманням вимог законодавства, оскільки запис про обтяження (арешт) був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після реєстрації запису про іпотеку, а тому відповідно до вимог п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем укладеного з банком кредитного договору утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором банк звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, право власності на яке за банком зареєстроване державним реєстратором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частинах 1, 3 ст. 33 цього Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до пунктів 16-18 укладеного іпотечного договору від 01 квітня 2008 року, який містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким реалізація предмету іпотеки після звернення на нього стягнення може здійснюватись наступними способами, зокрема: г) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

01 жовтня 2020 року державним реєстратором прийнято оскаржувані рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) за АТ «Таскомбанк».

Питання вчинення реєстраційних дій урегульовано у Законі № 1952-IV та у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV визначений перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 цієї статті Закону однією з підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень є: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: зокрема, 7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку», за умови що інші обтяження на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровано після державної реєстрації іпотеки.

Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Пункт 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV доповнений Законом України №2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» набрав чинності 04 листопада 2018 року та введений в дію 04 лютого 2019 року, тому його приписи застосовуються до спірних правовідносин.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (ч. 5 ст. 24 Закону № 1952-IV).

З наведеного можна зробити висновок, що виняток, який міститься в п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV, стосується саме випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке набувається в порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку», зокрема і шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У цій справі підставою виникнення права власності АТ «Таскомбанк» на спірне нерухоме майно є іпотечний договір та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто іпотекодержатель скористався позасудовим способом звернення стягнення та за ним зареєстровано право власності на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 зауважила, що іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт.

Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку» (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2021 року у справі № 2-6875/10, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі №686/1953/13-ц).

Отже, дії державного реєстратора при вчиненні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем відповідали вимогам закону.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував положень п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження №12-14звг19) та багатьох інших.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у п. 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Такий позов ОСОБА_1 не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у п. 5 ч. 3 ст. 2 та ст. 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (п. 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , тому з неї на користь відповідача АТ «Таскомбанк» підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 466 грн 80 коп., а на користь відповідача МЮУ сплачений удовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 270 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги відповідачів Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області Антонюк Інни Іванівни, Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання незаконними дій Міністерства юстиції України, скасування наказу та висновку Міністерства юстиції України, скасування рішень державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 466 (одна тисяча чотириста шістдесят шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: