КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023року місто Київ

Справа 761/687/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/779/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Судді -доповідача Желепи О. В.

суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

за участю секретаря судового засідання Вєтчінової О. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року (постановлену у складі судді Волошина В. О., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня) про залишення без задоволення скарги

в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), стягувач: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», про визнання бездіяльності незаконною; зобов`язання зняти арешт

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

У скарзі просив:

- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не зняття арешту з майна боржника, який було накладено постановою від 21 січня 2015р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1;

- зобов`язати Сокальський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з майна боржника, який було накладено постановою від 21 січня 2015р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Скарга обґрунтована тим, що 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 дізнався про те, що на його майно Сокальським відділом державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) накладено арешт.

На адвокатський запит до вказаної виконавчої служби, отримано відповідь про те, що у Сокальському відділі державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 761/687/14-ц, виданим 07.05.2014 року Шевченківським районним судом міста Києва.

За вказаним виконавчим листом з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агриколь Банк» мала бути стягнута заборгованість у розмірі 22 637 грн. 59 к.

17 червня 2014 р. постановою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

21 січня 2015 р. постановою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) накладено арешт на майно боржника в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

29 грудня 2015 р. постановою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, виконавчий лист №761/687/14-ц від 07 травня 2014р. повернуто стягувачу.

З урахуванням вищенаведеного, представником скаржника 18 вересня 2021р. було подано заяву до Сокальський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з проханням зняти арешт з майна боржника, який було накладено постановою від 21 січня 2015р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Листом Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27 вересня 2021р. №20246 скаржнику повідомлено про відсутність підстав для зняття вказаного вище арешту.

Тому ОСОБА_1 вимушений звернутись з відповідною скаргою до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги:

- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не зняття арешту з майна боржника, який було накладено постановою від 21 січня 2015р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1;

- зобов`язати Сокальський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з майна боржника, який було накладено постановою від 21 січня 2015р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала є безпідставною та підлягає скасуванню, оскільки як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документу, у тому числі і стягувачу, з будь-яких підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. А тому державний виконавець у разі повернення стягувачу виконавчого документу, був зобов`язаний зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна.

Вказує, що на сьогоднішній день виконання рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист № 761/687/14-ц, є неможливим, так як закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Виконання судового рішення тепер можливо виключно у добровільному порядку, який не передбачає арешту майна боржника.

Зазначає, що не знятий арешт з майна, що належить скаржникові на праві власності, порушує його конституційне та законне право розпорядження цим майном, що є підставою для зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт.

17 серпня 2022 року апеляційна скарга надійшла на адресу Київського апеляційного суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: Верланов С. М. (головуючий суддя), Оніщук М. І., Шебуєва В. А.

Відповідно до Розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку зі звільненням від виконання службових обов`язків зі здійснення правосуддя у період з 01.09.2022 по 31.01.2023 головуючого судді Верланова С. М., здійснено повторний розподіл судової справи.

06 вересня 2022 року визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Заришняк Г. М. (головуючий суддя), Рубан С. М., Кулікова С. В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

14 листопада 2022 року на електронну адресу та 21 листопада 2022 року на поштову адресу від Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшли клопотання, які є ідентичними за змістом. У клопотанні вказує, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року законною, обґрунтованою і такою, що оскарженню не підлягає.

02 березня 2023 року відповідно до Розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку зі звільненням Заришняк Г. М. з посади судді Київського апеляційного суду, здійснено повторний розподіл судової справи.

02 березня 2023 року визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Желепа О. В. (головуючий суддя), Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

У судове засідання призначене на 28 березня 2023 року учасники справи не з`явились.

Про розгляд справи повідомлялись судом належним чином.

Сокальський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_1), з якої до Київського апеляційного суду надходило клопотання.

Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» повідомлялось про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 повідомлялись про розгляд справи шляхом здійснення телефонограми.

Представнику ОСОБА_4 також направлено судову повістку на поштову адресу.

Також, судову повістку направлено ОСОБА_1 на електронну адресу. Направлення судової повістки на поштову адресу зазначену ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, як адреса для листування, не здійснювалось, оскільки вся поштова кореспонденція, що раніше направлялась судом за вказаною адресою повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Крім того, під час здійснення телефонограми, ОСОБА_5 повідомив що перебуває у військовому госпіталі, однак адресу госпіталю не вказав.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження 61-8505 св 22)

Таким чином, сторони повідомлені про розгляд справи належним чином та у встановлений законом спосіб.

Враховуючи, що рішення в даній справі ухвалено за відсутності учасників, датою його ухвалення, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом розділу 7 ЦПК України судом можуть бути визнані неправомірними дії виконавця лише за умови доведеності порушення виконавцем вимог Закону при вчиненні дії.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №761/687/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 боргу.

17 червня 2014р. постановою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

21 січня 2015р. постановою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) накладено арешт на майно боржника в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

29 грудня 2015р. постановою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, виконавчий лист №761/687/14-ц від 07 травня 2014р. було повернуто стягувачу.

Але відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 наявне обтяження нерухомого майна, підстава виникнення обтяження - Постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 17 червня 2014р. видавник: Відділ державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції.

Листом Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27 вересня 2021р. №20246 скаржнику повідомлено про відсутність підстав для зняття вказаного вище арешту.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Однак скаржником не надано доказів погашення заборгованості у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а отже підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 відсутні.

Суд також вважав встановленим недоведеність скаржником неправомірності дій посадових осіб державної виконавчої служби, які відмовили у зняття арешту з майна боржника. який не виконав рішення суду.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року (в редакції від 28.12.2015 року, чинній на момент вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов`язаний вжити передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема державний виконавець здійснюєзаходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року (в редакції від 28.12.2015 року, чинній на момент вчинення виконавчих дій) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року (в редакції від 28.12.2015 року, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про

відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного

виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з

виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу

суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий

документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого

відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, якепідлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року (в редакції від 28.12.2015 року, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувачвідмовився залишити за собою майно боржника, не

реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року (в редакції від 28.12.2015 року, чинній на момент вчинення виконавчих дій) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно ст. 60 «Про виконавче провадження»№ 606 від 21.04.1999 року (в редакції від 28.12.2015 року, чинній на момент вчинення виконавчих дій), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику таоргану (установі), якому булланадіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявленопорушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби прозняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після їївинесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, воно є завершеним і ці поняття, не є тотожними.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Статтею 60 Закону України, якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, також не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно відповіді наданої на адвокатський запит вбачається, що 29 грудня 2015 р. постановою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львіської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, виконавчий лист №761/687/14-ц від 07 травня 2014р. було повернуто стягувачу на підставі п. 2, ч. 1 ст. 47 (відсутність у боржника майна). Станом на 31.08.2021 у Відділі відсутня інформація про сплату боргу на користь стягувача згідно даного виконавчого документа.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав для зняття арешту при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві .

У начальника відділу не було підстав вважати, що під час накладення арешту був порушений порядок його накладення.

Посилання скаржника на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 р. (справа № 817/928/17) відхиляються колегією суддів, оскільки у справі що переглядалась Верховним Судом у боржника була відсутня заборгованість.

В даному випадку згідно відповіді на вимогу суду, що надійшла від правонаступника стягувача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №2/1087694 від 01.08.2012 року становить 21 239 грн 15 к. (двадцять одна тисяча двісті тридцять дев`ять гривень 15 к.). (а. с. 142)

Таким чином заборгованість ОСОБА_1 не погашена.

Крім того, доводи скаржника про те, що виконання рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист № 761/687/14-ц є неможливим через пропуск строку на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання, не приймаються до уваги, оскільки виконавчий лист у встановленому законом порядку не визнаний таким що не підлягає виконанню, і стягувач не позбавлений можливості звернутись з відповідними заявами до суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, з метою забезпечення виконання рішення суду ухваленого на його користь.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України , якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, скаржник не довів порушення його прав, а також те, що виконавець чи начальник відділу діяли не в межах повноважень та з порушенням вимог Закону, а тому суд першої інстанції керуючись ч.3 ст. 451 ЦПК України правомірно відмовив в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик