ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1499/23
Провадження 2/362/1200/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2023 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Берковської Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 адвоката Любченко Н.Ю. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович про визнання договору купівлі-продажу недійс6ним, припинення речового права,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 адвокат Любченко Н.Ю., звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2022 року об`єкта нерухомого майна: будівля, лісопильний цех, загальною площею 186,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. Припинити право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно запису №48069136 від 05.12.2022 року, що зареєстроване, відповідно до Договору купівлі-продажу, серія та №14111, посвідченого 05.12.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені при розгляді справи.

Разом із позовною заявою представником позивача адвокатом Любченко Н.Ю. подана заява про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: будівля, лісопильний цех, загальною площею 186,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020; власник: ОСОБА_3 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2019 року, прийнятого в цивільній справі №362/4378/18 за позовом ОСОБА_4 до колишнього чоловіка ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, було визнано право власності на частину об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі (лісопильний цех), загальної площею 186,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що позивач по справі разом із дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в зв`язку з початком військової агресії Російської Федерації проти України, з 06.03.2022 року перебувають за межами України, про що достеменно було відомо Відповідачу 1.

Прибувши в грудні 2022 року до України, Позивач, маючи намір здійснити реалізацію свого права власності на частину об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі (лісопильний цех), загальною площею 186,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке було визнано за нею на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2019 року, дізналась, що вона не має можливості реалізувати своє право та не має можливості провести реєстрацію в державному реєстрі права на підставі рішення суду, так як об`єкт нерухомого майна: будівля (лісопильний цех), загальною площею 186,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить іншій особі і, що найбільше приголомшило Позивача, навіть не її колишньому чоловіку Відповідачу 1, а третій особі.

Згідно інформаційної довідки №317226602 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2022 року, Позивачу стало відомо, що 05.12.2022 року право власності на об`єкт нерухомого майна: будівля (лісопильний цех), було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2022 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020.

Позивач стверджує, що ніколи не давала згоди Відповідачу-1, як колишньому чоловікові, на розпорядження (дарування, купівля-продаж, тощо) об`єктом нерухомого майна: будівля (лісопильний цех), а також нікому і ніколи не давала доручення на вчинення правочинів від її імені, договорів застави та іпотеки не укладала.

Додатково слід зазначити, Відповідач-1 в травні 2022 року зателефонував Позивачу, в той час коли вона з дітьми знаходилася за кордоном, та повідомив в телефонній розмові про існуючу можливість продати лісопильний цех, та просив надати йому згоду на продаж лісопильного цеху, так як особа, якій він здав в оренду лісопильний цех має намір його придбати. Однак, Позивач відмовила Відповідачу 1 в наданні заяви представлення її інтересів, як співвласника в укладенні правочину, так як сама особисто бажала бути присутньою при укладенні договору купівлі-продажу про що і повідомила Відповідачу 1. Також Позивач поставила вимогу перед Відповідачем 1, щодо виплати (відшкодування) їй частини орендної плати за здачу лісопильного цеху, так як Відповідач 1 без її згоди самостійно прийняв рішення про передачу його в оренду. Після даної розмови Відповідач 1 більше не звертався до Позивача з подібними пропозиціями, як і не здійснив відшкодування коштів Позивачу за оренду лісопильного цеху.

Позивач звертається до суду з позовом про відновлення свого порушеного права, шляхом визнання договору купівлі-продажу від 05.12.2022 року об`єкту нерухомого майна: будівля, лісопильний цех, загальною площею 186,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., серія та номер 41111, недійсним та про припинення права власності за ОСОБА_3 на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, припинення речового права.

Тобто спір виник з приводу визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13 та від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

У постанові ВП Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Разом з тим, позивачем до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів, які б свідчили про намір відповідача або підготовчі дії відповідача щодо відчуження нежитлової будівлі (лісопильний цех).

Крім того до заяви про забезпечення позову не приєднано жодних доказів щодо наміру відповідачів ухилитися від виконання судового рішення.

Таким чином доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому є лише припущеннями.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях представника позивача і при цьому нею не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії відчуження ОСОБА_3 нежитлової будівлі (лісопильний цех), а також відсутній договір купівлі, серія та №14111, посвідченого 05.12.2022 року, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Любченко Н.Ю. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович про визнання договору купівлі-продажу недійс6ним, припинення речового права - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Текст ухвали виготовлено 16.03.2023 року.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко