Справа № 638/2674/23
Провадження № 2/638/2607/23
14 червня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Цвірюка Д.В.,
за участю секретаря Кутоманової К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -
Адвокат Ганга Дмитро Григорович звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ФОП ОСОБА_2 , в якому просить з урахуванням уточнень стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 2000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у мережі Інтернет ОСОБА_1 натрапила на веб-сторінку магазину одягу «ua_umber_», що розташований у соціальній мережі Instagram. Позивачу сподобався Товар піджак жіночій, вартістю 2650,00 грн., який вона захотіла придбати. За результатами спілкування із менеджером магазину у чаті, позивачем було замовлено даний піджак розміру XL; спосіб доставки: через оператора доставки - Нова пошта, на умовах попередньої оплати, за реквізитами, що надав менеджер магазину. Перед замовленням товару позивач запитувала у менеджера магазину розмірну сітку товару, та вказувала про те, що у неї широка рука. 21.03.2023 року ОСОБА_1 сплатила відповідачу 2650,00 грн. за товар. У цей же день, 21.03.2023 року менеджер магазину «ua_umber_» надала позивачу номер ТТН Нової пошти для відслідковування свого замовлення. 23.03.2023 року позивач прибула до відділення Нової пошти, для отримання замовленого товару, однак, як виявилось, даний піджак не підійшов за розміром, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 відмовилась від його отримання, про що було повідомлено відповідачу. У чаті магазину «ua_umber_» позивач висунула вимогу про повернення грошових коштів за товар, який не підійшов за розміром, на що менеджер магазину повідомив, що у них немає послуги з повернення. У подальшому, відповідач відмовився повертати позивачу грошові кошти за товар, та заблокував її у соціальній мережі Instagram. Таким чином зазначає, що їй було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 2650,00 грн. Крім того зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях (переживаннях), у змінах звичного укладу життя, необхідністю витрачати час на пошук нового (іншого) піджаку, на звернення за правовою допомогою до кваліфікованих адвокатів, і в подальшому необхідністю відстоювати свої права в суді. Дії відповідача, які полягали у наданні товару, що не відповідав замовленню та подальша бездіяльність, яка виразилась в ігноруванні законних вимог позивача щодо розірвання договору та повернення грошових коштів за товар, призвели до того, що останній спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні її законних прав, і як наслідок призвело до хвилювань, переживань, стресового та емоційного стану, яку оцінює у 2000,00 грн. В подальшому представником позивача подано до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 2650,00 грн., оскільки після подання позовної заяви до суду, відповідач повернув сплачені грошові кошти за товар у повному обсязі. Таким чином просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 лише розмір моральної шкоди у сумі 2000,00 грн.
Ухвалою суду від 04.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 14.06.2023 року закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 2650,00 грн.
Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача у позовній заяві та у заяві про відмову від частини позовних вимог просив справу розглянути за відсутності позивача та представника, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.06.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Суд, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.
Частиною 1 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зробила замовлення товару (піджак жіночий розміру XL) вартістю 2650,00 грн. на сайті інтернет магазину «ua_umber_» на сторінці Instagram, про що свідчать скриншоти переписки з менеджером магазину, наявні в матеріалах справи.
У чаті магазину «ua_umber_» Позивач висунула вимогу про повернення грошових коштів за Товар, який не підійшов за розміром, на що менеджер магазину повідомив, що у них немає послуги з повернення, що підтверджується скриншотами спілкування, наявними в матеріалах справи.
Як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що внаслідок надання товару, що не відповідав її замовленню та подальша бездіяльність відповідача, яка виразилась в ігноруванні законних вимог щодо розірвання договору та повернення грошових коштів за товар, призвели до того, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні її законних прав, і як наслідок призвело до хвилювань, переживань, стресового та емоційного стану.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи викладене, при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд враховує, що на момент розгляду справи відповідачем було добровільно повернуто грошові кошти на користь позивача, однак при цьому зазначає, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких вона зазнала внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Крім того представником позивача подано клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4050,00 грн., на що суд зазначає наступне.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача.
При цьому суд зазначає, що оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір слід віднести на рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 263, 265, 280-289, 352-355 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1167 ЦК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
відповідач: ФОП ОСОБА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .
Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк