Справа № 755/9443/22
№ 2/183/1304/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:
- стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 31 240 доларів США, що на день подання позову еквівалентно 1 142 134 (один мільйон сто сорок дві тисячі сто тридцять чотири) гривні 40 копійок в якості основної суми боргу за Договором позики від 01 лютого 2021 року, -
26 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.
Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року цивільну справу передано на розгляд Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою судді від 12 грудня 2022 року прийнято до провадження цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 23 травня 2023 року задоволено клопотання представника позивача, досліджено в судовому засіданні оригінал боргової розписки від 01 лютого 2021 року.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, згідно з якою просив позов задовольнити та розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. Повідомив, що докази розміру витрат, які позивач сплатив, або має сплатити будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подавав. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Ураховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за відсутності заперечень позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом досліджено оригінал боргової розписки від 01 лютого 2021 року, копію якої позивач долучив до матеріалів позову /а.с.14/, згідно з якою ОСОБА_2 (позичальник), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 30 березня 2016 року Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області, видає дану розписку ОСОБА_1 (позикодавцю), ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . Паспорт № НОМЕР_4 , виданий 20 жовтня 2016 року Малиновським РВ в м. Одеса ГУМВС України в Одеській області про те, що позичальник отримав від позикодавця у борг грошову суму в розмірі 41 240 $ (сорок одна тисяча двісті сорок доларів США), готівковими коштами. Зобов`язується повернути борг ОСОБА_1 в повному обсязі, в сумі в строк до 14 липня 2021 року. Розписка написана власноручно 01 лютого 2021 року. Позичальник ОСОБА_2 . Позикодавець ОСОБА_1 . Розписка містить підписи від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.
Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як установлено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 01 лютого 2021 року укладено договір позики. Позивачем виконано договір позики та надано відповідачеві грошові кошти. Відповідач у строк, встановлений договором позики та розпискою позивачу грошові кошти не повернув. На підтвердження цих фактів вказує оригінал розписки відповідача, наданий позивачем на огляд суду.
Отже, відповідачем порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.
При цьому, наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконано.
Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
На час розгляду справи судом сторонами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості відповідачем за договором позики у встановлений ним строк та про причини несвоєчасного погашення заборгованості у добровільному порядку.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором у зазначеному у позові розмірі.
При визначені конкретної суми та грошової одиниці, яка підлягає стягненню, суд виходить з того, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 723/304/16-ц суди першої та апеляційної інстанцій, помилково зазначили у своїх рішеннях висновок про стягнення з відповідача на користь позивачів боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні.
Свобода здійснення валютних операцій передбачає право фізичних та юридичних осіб резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн.
Як зазначив Верховний Суд, заборона укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України, відсутня.
А отже, укладення договірних зобов`язань в іноземній валюті та їх виконання не суперечить чинному законодавству.
Відтак, суд визначає розмір заборгованості у валюті, в якій визначено виконання боргового зобов`язання у наданій розписці та в заявленому позивачем розмірі, тобто в сумі 31 240 доларів США, не вказуючи грошовий еквівалент в національній валюті, який на день подання позову становить 1 142 134 гривні 40 копійок.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 422,00 грн. При цьому, з огляду на те, що до позову не додані докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, представником позивача подано заяву про надання доказів на підтвердження судових витрат протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення, суд не визначає розмір витрат на правову допомогу на день ухвалення рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2021 року, яка утворилася станом на 15 вересня 2022 року, в сумі 31 240 (тридцять одна тисяча двісті сорок) доларів США в якості основної суми заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 11 422 (одинадцять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14 червня 2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов