Справа № 278/32/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Омельчук Ігор Миколайович, до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС ЛОГІСТИК" про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за договором страхування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 4135,29 грн та інфляційні втрати у сумі 27480,06 грн.

Посилається в позові на те, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12.05.2022 року, залишеному без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10.10.2022 року, в справі № 278/945/21, ухвалено стягнути з ТОВ "АКРІС ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 75205,90 грн.

Рішення суду відповідач виконав, сплативши кошти для відшкодування збитків 13.12.2022 року.

Вважає, що відповідач додатково має зобов`язання сплатити суму інфляційних збитків та 3 % річних за допущений час прострочення сплати коштів для відшкодування збитків.

Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати у сумі 36000,00 грн, які складаються з оплати витрат на правничу допомогу та сплаченої суми судового збору.

Провадження у даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 15).

03 березня 2023 року засобами електронного поштового зв`язку представником відповідача спрямовано відзив на позовну заяву (а.с. 18-25). Просить частково задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 2419,75 грн та 3 % річних в сумі 389,42 грн; просить частково задовольнити вимогу щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили.

Судом ухвалою від 09.03.2023 року було залишено позовну заяву без руху (а.с. 31) та запропоновано усунути недоліки, які полягали у зобов`язанні позивача сплатити судовий збір.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем було усунуто такі недоліки та сплачено судовий збір (а.с. 33, 37).

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12.05.2022 року (а.с. 5-7) позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "АКРІС ЛОГІСТИК", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог стосовно предмета спору, - ОСОБА_2 , про стягнення шкоди задоволено частково: стягнуто з ТОВ "АКРІС ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 75205,90 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04.10.2022 року апеляційну скаргу ТОВ "АКРІС ЛОГІСТИК" залишено без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12.05.2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 31.05.2022 року, - без змін (а.с. 8-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У позовній заяві позивач зазначає, що 13.12.2022 року ТОВ "АКРІС ЛОГІСТИК" рішення суду виконав, сплативши кошти для відшкодування збитків.

Доказів зазначеного до матеріалів справи не долучено, однак стороною відповідача даний факт підтверджено та не спростовано.

Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з лютого 2021 року по листопад 2022 року та 3 % річних за період з 12.02.2021 року по 13.12.2022 року. Згідно поданих позивачем розрахунків, інфляційні втрати складають 27480,06 грн, 3% річних 4135,29 грн (а.с. 11, 12).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 979 ЦК України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення, в тому числі, на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Таким чином, ухвалене Житомирським районним судом Житомирської області рішення по спору між сторонами могло бути піддане виконанню лише після набрання ним законної сили.

Як зазначено вище, вказане рішення було переглянуте судом апеляційної інстанції.

Таким чином, після апеляційного перегляду ухваленого судом першої інстанції рішення у відповідача виник обов`язок щодо виплати позивачу страхового відшкодування.

З точки зору закону підставою для застосування ст. 625 ЦК України є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, а саме, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

З урахуванням викладеного вище, враховуючи, що сума відшкодування збитків була спірною, і судом вирішено спір з даного приводу, суд вважає, що прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача на підставі рішення суду має місце лише в період з 11.10.2022 року по 12 грудня 2022 року, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Щодо задоволення вимог в частині стягнення судових витрат.

Представником позивача надано копію договору про надання правничої допомоги, укладеного 15.12.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Омельчуком І. М. (а.с. 34), де врегульовані питання надання правничої допомоги щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Акріс Логістік".

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Разом з тим, враховуючи заперечення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛОГІСТИК» про те, що розмір витрат, понесений відповідачем, є неспівмірним зі складністю справи та ціною позову; оцінюючи складність справи, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, згідно договору про надання правової допомоги від 15.12.2022 року, суд приходить до висновку про те, що справедливим буде зменшити розмір витрат на надання професійної правничої допомоги до 4000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Відтак суд вважає справедливим присудити до стягнення з відповідача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 95,39 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Омельчук Ігор Миколайович, до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС ЛОГІСТИК" про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за договором страхування.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС ЛОГІСТИК" інфляційні втрати у сумі 2419,75 грн та 3 % річних в сумі 389,42 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС ЛОГІСТИК" судовий збір у сумі 95,39 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС ЛОГІСТИК" судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 4000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік