Справа № 168/637/22
Провадження № 2/168/15/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

при секретарі Таксюк О.С.,

справа №168/637/22, провадження №2/168/15/23

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до

ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 )

про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі малолітні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проживають разом із матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання спільних малолітніх дітей не надає, хоча є повнолітнім, дієздатним, працездатним, має задовільний стан здоров`я, сталий дохід, не має інших утриманців.?

Щодо стягнення аліментів за минулий час

Так, 27.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. За час перебування в шлюбі у сторін народилися доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб розірвано на підставі рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року у справі №168/587/20.

Після розірвання шлюбу доньки залишилися проживати із матір`ю. Позивачка піклується про здоров`я та розвиток спільних з відповідачем дітей. Забезпечує їх належним харчуванням, необхідним одягом, створює належні умови для проживання, дозвілля. Водночас, відповідач матеріальної допомоги на утримання спільних доньок наразі не надає, хоча є повнолітнім, дієздатним, працездатним, має задовільний стан здоров`я, сталий доход, не має інших утриманців.

Одразу після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем в усному порядку було обговорено, що щомісячно відповідач сплачує по 4000 грн. на кожну дитину щомісячно. Позивачка пішла на таку домовленість, оскільки відповідач значний проміжок часу отримував кошти шляхом поїздок за кордон на роботу, де мав значну як для України заробітну плату. А виконання рішення суду про стягнення аліментів, як стверджував відповідач, перекриє можливість виїзду за кордон та отримання доходу.

Але як наразі вже можна припустити, що така домовленість була ініційована відповідачем лише з тією метою, щоб не бути обмеженим відкритим виконавчим провадженням та різного роду заборонами: за 2 роки батько дітей перерахував лише: 16.04.2021 року - 3015,08 грн.; 28.09.2021 року - 8040,20 грн.; 04.02.2022 року - 9452,50 грн. Тобто, всього за період із 26.10.2020 року по 15.11.2022 року було сплачено 20507,78 грн., хоча за домовленістю між сторонами мало сплачено за 24 місяці 192 000 грн.

Фактично всі витрати на дітей несла позивачка самостійно. Численні спроби поговорити із відповідачем закінчувалися сваркою. Крім того, варто зазначити, що старшій доньці сторін вже 9 років, дитина сама написала батькові прохання скинути їй кошти, на що отримала відмову. Часу батько з дітьми також не проводить навіть по мінімуму.

Останній місяць риторика відповідача кардинально змінилася із обіцянок перерахувати кошти найближчим часом на відмову платити аліменти категорично, що і є приводом для звернення до суду із цим позовом.

Разом з тим, ОСОБА_4 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 05.06.2022 року по теперішній час, причому він відбуває службу в зоні бойових дій, що свідчить про отримання ним заробітної плати, що перевищує 100 000 грн. Позивачці, як матері, яка намагається все у своєму житті віддати своїм маленьким донькам видасться дивною ситуація, коли батьку все одно як та на що живуть його діти, тим паче враховуючи, що розмір аліментів у 8 тисяч грн. не досягає і 10% від доходу відповідача.

Вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2022 року, оскільки такий розмір аліментів згідно відомостей про доходи відповідача, на переконання позивачки, ОСОБА_4 в змозі сплачувати наразі, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Зважаючи на рівень інфляції, підвищення цін, що собою ведуть збільшення витрат на дітей, враховуючи постійну зайнятість позивачки у догляді та вихованні дітей, позивачка вважає, що сума у 4000 грн. на кожну дитину щомісячно не є надмірним тягарем для рідного батька дітей. В той же час, сама позивачка витрачає дедалі більше суми коштів на дітей, яким намагається забезпечити належний рівень проживання, побут, умови виховання та навчання.

У судовому засіданні позивачка підтримала позов, та просила задовольнити у повному обсязі. Окрім того пояснила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням суду від 26.10.2020 року шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу, вони домовились про те , що відповідач в добровільному порядку буде сплачувати кошти на утримання дітей у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину. Він за листопад 2020року перерахував тільки 2500 грн., потім пояснив, що у нього виникли проблеми він потрапив у ДТП , у зв`язку з наркозалежністю та буде сплачувати кошти на утримання дітей по мірі можливості , потім він у квітні 2021 року ще перерахував 3150 грн. Вони постійно переписувались в телефоні, та вона нагадувала про необхідність утримувати дітей. В той час вона достеменно знала, де саме зареєстрований та фактично мешкає відповідач, а саме у м. Ковелі у своєї матері. Також їй було відомо місце його роботи , він працював далекобійником за кордоном разом в одній компанії з її покійним батьком. Вона в період з жовтня 2020 року по листопад 2022 року не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів , оскільки опасалась відповідача . Він вживав наркотики та був дуже агресивним, саме тому вона була вимушена виїхати з дітьми до іншого міста в Тернопіль, та орендувати житло, що тягне за собою додаткові витрати. В Тернопіль відповідач приїжджав до дітей тільки один раз.

Вона вважає, що необхідно стягнути аліменти за минулий час у розмірі 4000 грн. за місяць, на одну дитину, хоча вони домовлялися у розмірі 2500 грн. на дитину, оскільки це буде відповідачу уроком за невиконання домовленостей по сплаті аліментів.

Представник позивачки в судовому засіданні, також підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов, та пояснив, що між позивачкою та відповідачем після розірвання шлюбу існувала домовленість про сплату аліментів на утримання дітей, але відповідач не виконував умови домовленості, та тільки іноді перераховував кошти на утримання дітей, тому є законні підстави стягнення з відповідача аліментів за минулий час (за два роки) та з моменту подачі позову до суду.

Окрім того між ним та позивачкою укладено договір про надання правової допомоги , відповідно до вищезазначених умов, витрати на правову допомогу склали: 2000 грн.- за складання позову, та 9000 грн. за захист її прав та інтересів в судовому засіданні ( 3000 грн. за одне судове засідання, (3 засідання х 3000 грн. = 9000грн.) .

Відповідач у судове засідання не з`явився, але належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Представник відповідача адвокат Талашко І.М., в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що батьки відносно утримання своїх дітей мають рівні обов`язки. У відповідача попередній дохід дуже не стабільний, він тільки декілька місяців отримує дохід більш ніж 100 000 грн., оскільки проходе службу в ЗСУ, та його перевели служити в район бойових дій. Але в будь-який час його можуть перевести в інші райони, та його доходи зменшаться. Окрім того, пояснила, що позивачка не обґрунтувала розмір аліментів у сумі 4000 грн. на одну дитину, не має доказів про додаткові витрати на дітей. Чеки, які надала до суду позивачка, це тільки закупівля одягу для дітей перед школою. Ніякої домовленості між позивачкою та відповідачем про сплату конкретної суми на утримання дітей не існувало. Відповідач дійсно перераховував кошти, коли мав можливість, на утримання дітей, за своєю ініціативою. Позивачка не обґрунтувала суду причини, які перешкоджали їй звернутися з позовом до суду про стягнення аліментів або нотаріально укласти угоду, тому вона вважає, що необхідно стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, вважає ці вимоги необґрунтованими та значно завищеними, оскільки складність справи не відповідає гонорару представника позивача, та просить суд відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 21.12.2022 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, що об`єктивно підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . (а.с. 12-13)

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с. 14-15)

Згідно довідки командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 №278 від 26.08.2022 року ОСОБА_4 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 05.06.2022 року по теперішній час. (а.с. 18)

Згідно копій квитанцій АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_1 16.04.2021 року - 3015,08 грн.; 28.09.2021 року - 8040,20 грн.; 04.02.2022 року - 9452,50 грн. (а.с. 19-21)

Позивачкою надані копії чеків, які підтверджують понесені нею витрати на купівлю одягу для дітей. (а.с. 48-67)

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих від податкових суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи громадянин ОСОБА_4 отримав дохід у червні 2022 року 35656,67 грн., у жовтні 2022 року 116501,22 грн., у листопаді 2022 року 116501,22 грн., у грудні 2022 року 132201,03 грн. (а.с. 126)

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме починаючи з 26.10.2020 року по час звернення з позовом до суду, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову в цій частині виходячи з наступного.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.1,2 ст.191 СК України).

В підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, позивачка та її представник жодних доказів не подали.

Однак, позивачка вважає, що сам факт не періодичної сплати коштів на утримання дітей, свідчить про умисні дії відповідача, спрямовані на ухилення від сплати аліментів.

Суд не може погодитись із такою позицією позивачки та представника позивача.

Так, виходячи із положень ст.191 СК України, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання на дітей; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дітей.

Виходячи із аналізу обставин, що склались у справі, а саме факту того, що відповідач не переховувався від позивачки, вона знала його місце реєстрації та місце фактичного проживання, а також його місце роботи та назву організації, де відповідач працював разом з її покійним батьком, що було підтверджено в судовому засіданні самою позивачкою, свідчать про відсутність навмисних дій (бездіяльності) з боку відповідача.

В судовому засіданні позивачка не надала суду переконливих доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, як це передбачено вимогами ч.2 ст. 191 СК України. Окрім того, суд вважає, що позивачка мала можливість звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки з пояснень самої позивачки та обґрунтувань позову вбачається , що відповідач добровільно сплатив кошти на утримання дітей у листопаді 2020року, а наступний платіж був тільки через п`ять місяців, а саме у квітні 2021 року.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей з дня пред`явлення позову, суд вважає їх обґрунтованими, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З урахуванням доходів відповідача, витрат на утримання дітей, суд вважає за доцільним стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі № 910/12876/19).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 11000 грн., які склали: 2000 грн. - за складання позову, та 9000 грн. за захист її прав та інтересів у судовому засіданні (3000 грн. за одне судове засідання, (3 засідання х 3000 грн. = 9000грн.).

На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, вона надала:

копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.11.2022 року, укладеного між адвокатом Солдаткіним О.С. та ОСОБА_1 ; акт про прийняття-передачу наданих послуг № 1 від 15.11.2022 року (а.с. 25); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5213/10, виданого 28.08.2014 року; копію ордеру серії АІ № 1309459 від 21.11.2022 року; акт про прийняття-передачу наданих послуг № 2 від 02.02.2023 року; акт про прийняття-передачу наданих послуг № 3 від 28.02.2023 року; акт про прийняття-передачу наданих послуг № 4 від 22.03.2023 року. (а.с. 138-140)

Згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.11.2022 року, укладеного між адвокатом Солдаткіним О.С. та Остапчук О.С., за цим договором клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати захист, представництво та/або надавати інші види правової (правничої) допомоги на умовах та в порядку, що визначені договором.

Пунктом 3.1. договору визначено, що адвокат та клієнт погодили наступні види та вартість правничої (правової) допомоги (розмір гонорару) по справі:

3.1.1. складання позовної заяви 2000,00 грн.,

3.1.2. представництво інтересів у судовому засіданні 3000,00 грн. за одне судове засідання.

За змістом акту прийому надання правової (правничої) допомоги від № 1 від 15.11.2022 року убачається, що адвокат надав, а клієнт отримав правову допомогу відповідно до умов договору в об`ємі з деталізацією кожного їх виду, а саме: підготовка та подання позовної заяви, кількість годин 2, вартість однієї години 1000,00 грн., а всього 2000,00 грн.; акту прийому надання правової (правничої) допомоги від № 2 від 02.02.2023 року убачається, що адвокат надав, а клієнт отримав правову допомогу відповідно до умов договору в об`ємі з деталізацією кожного їх виду, а саме: участь у судовому засіданні у справі №168/637/22, призначеному на 02.02.2023 року, вартість послуг становить 3000,00 грн.; акту прийому надання правової (правничої) допомоги від № 3 від 28.02.2023 року убачається, що адвокат надав, а клієнт отримав правову допомогу відповідно до умов договору в об`ємі з деталізацією кожного їх виду, а саме: участь у судовому засіданні у справі №168/637/22, призначеному на 28.02.2023 року, вартість послуг становить 3000,00 грн.; акту прийому надання правової (правничої) допомоги від № 2 від 02.02.2023 року убачається, що адвокат надав, а клієнт отримав правову допомогу відповідно до умов договору в об`ємі з деталізацією кожного їх виду, а саме: участь у судовому засіданні у справі №168/637/22, призначеному на 22.03.2023 року, вартість послуг становить 3000,00 грн.;

Загальний розмір виплати гонорару за цими актами адвокату становить 11000 грн.

В судовому засіданні, представниця відповідача просила в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відмовити у повному обсязі, оскільки гонорар представника позивача не співмірний зі складністю справи, але жодного аргументу та переконливих доказів відносно суми гонорару, яка не відповідає складності справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, представник відповідача до суду не надала, в порушенні вимог ч.6 ст. 137 ЦПК України

Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати на правову допомогу обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає ч.2 ст. 141 ЦПК України, а саме у розмірі -5 500 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги представника позивача адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок в дохід держави.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко