КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/2354/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4366/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ткачука Віталія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року у складі судді Українця В.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та дружину, стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 :

- аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття;

- аліменти на утримання ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно, з дати звернення до суду на весь період інвалідності;

- додаткові витрати на утримання дитини у сумі 17 252 грн 20 коп.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з відповідачем з 25 липня 2009 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

Вказано, що у жовтні 2020 року фактично припинено спільне проживання та шлюбні відносини, у зв`язку з чим відповідач подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

Відповідач дитині не допомагає, хоча є матеріально забезпечений, згоди з приводу утримання дитини не досягнуто. Іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей на його утриманні не має.

Позивачка зазначає, що вона за час шлюбу отримала інвалідність II групи. Зазначена обставина є перешкодою для працевлаштування та самостійного матеріального забезпечення. Пенсія по інвалідності, яку вона отримує, є її єдиним доходом.

Посилаючись на скрутне матеріальне становище просила стягнути аліменти на утримання сина 6 000 грн щомісяця до досягнення ним повноліття та 4 000 грн щомісячно на своє утримання з дати звернення до суду та на весь період інвалідності.

Крім того, вказує, що за період з 2020-2022 років позивачка понесла додаткові витрати на утримання сина, які складаються з витрат на придбання шкільного та позашкільного одягу, шкільного приладдя та плати за надання медичних послуг у розмірі 34 504 грн 40 коп., а тому просила 50 % вказаної суми стягнути з відповідача - 17 252 грн 20 коп.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 6000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 лютого 2022 року. Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 015 грн 70 коп. додаткових витрат на дитину. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 984 грн 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі адвокат Ткачук В.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в задоволених частинах та ухвалити нове у відповідних частинах, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , аліментів в розмірі встановленого законом мінімального рекомендованого розміру аліментів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 лютого 2022 року з урахуванням добровільно сплачених сум та стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 496 грн 20 коп. судового збору.

Зазначає, що судом не враховано, що жодної нерухомості, всупереч твердження суду і позивача, відповідач за останні 10 років не придбавав, значних доходів з неофіційних джерел також не має. На даний момент відповідач проживає у подарованому йому садовому будинку на дачній ділянці в АДРЕСА_1 , в той час як придбана під час шлюбу квартира під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 56,40 кв.м. на даний момент перебуває у розпорядженні і власності позивачки, хоча і була придбана під час шлюбу.

Вказує, що є бенефіціарним власником і керівником ТОВ «ФУДСЕРВІС 2», проте, в зв`язку з введенням на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, зазначене підприємство у зв`язку з критичним зниженням обсягів роботи фактично не працює. Наведене призвело до того що відповідач на даний момент отримує від нього лише мінімальну заробітну плату. При цьому інших сталих джерел, прибутку у відповідача на даний момент немає. Більш того, позивач намагається відсудити 50% від корпоративних прав даного товариства.

Також зазначає, що дійсно у власності відповідача є автомобіль ГАЗ 2705, проте цього автомобілю належить позивачці, оскількиавтомобіль було придбано під час шлюбу.

Надходження, які відповідач отримував на свій рахунок, фактично являються позиками, які на даний момент відповідач вимушений повертати самостійно. Крім того ОСОБА_1 не має інших неповнолітніх дітей, проте у нього є мати похилого віку, яку останній повиненнаглядати та підтримувати.

Таким чином відповідач вважає, що з урахуванням зазначеного відсутні підстави для стягнення 6 000 грн, що перевищує не тільки встановлений законом рекомендований мінімум аліментів більш ніж в 2 рази, але й фактично не відповідає можливості відповідача сплачувати їх. При винесенні рішення суд повністю проігнорував поточний майновий стан відповідача, з урахуванням воєнного стану та припиненням господарської діяльності свого підприємства.

Не погоджується скаржник й з судовим збором визначеним судом та стягнутим на користь держави, оскільки з урахуванням ціни позову, мало бути стягнуто 992 грн 40 коп., а не 1 984 грн 80 коп.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте фактично спільно не проживають, за наслідком чого відповідачем ініційовано розірвання шлюбу в судовому порядку, справа № 760/22521/21 перебуває на розгляді в Солом`янському районному суді м. Києва (а.с. 7, 11).

Сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7 на звороті), який проживає з позивачкою.

З листа виданого самим ОСОБА_1 , який є директором ТОВ Фудсервіс 2 від 28.07.2022 убачається, що в період з 01.01.2022 та надалі отримує щомісячну заробітну плату у розмірі 6 600 грн до відрахування податків, відповідно 5 313 грн після відрахування податків згідно встановлених норм. У липні 2022 року розмір зарплат було зафіксовано відповідним рішенням Уряду (а.с. 72).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення 6 000 грн аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , районний суд, виходив з того, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача, який зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків.

З такими висновками районного суду в цій частині колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Убачається, що рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на дитину та в частині відмови про стягнення 4000 грн з урахуванням наявної інвалідності у позивачки, відповідачем не оскаржується, а отже у вказаних частинах судом апеляційної інстанції рішення не переглядається.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дітей.

Так, позивачка звертаючись у суд із позовом просила стягнути 6 000 грн щомісяця на утримання спільної дитини, посилаючись на скрутне матеріальне становище та наявну у неї інвалідність 2 групи (посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с. 13-14)), яка не дає змоги працевлаштуватися, а пенсія, яка єдиним доходом та засобом для існування не є достатньою для забезпечення необхідних для існування потреб дитини.

Установлено, що відповідач проживаючи окремо має більше матеріальне забезпечення на місяць (а.с. 72) ніж позивачка (а.с.8).

Окрім цього, з урахуванням конкретних обставин, суд апеляційної інстанції враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні, а ще й постійному вихованні, контролі, що потребує більших матеріальних витрат, ніж періодичні зустрічі.

Враховуючи стан здоров`я позивачки, матеріальний стан дитини сторін та платника аліментів, а також вік сина сторін - ОСОБА_4 , а та інших обставин справи, установлений судом розмір відповідає обставинам справи та узгоджується з положеннями ст.182 СК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про обґрунтованість вимоги позивачки про стягнення 6 000 грн на утримання спільної дитини, оскільки придбання нерухомості, наявність корпоративних прав в юридичній особі, значні доходи з неофіційних джерел відповідача, а також на скрутне матеріальне становище та інвалідність позивачки є достатніми підставами для задоволення позову в цій частині.

Посилання на те, що на утриманні відповідача перебуває мати похилого віку не підтверджено жодними доказами, а тому доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом даної обставини, колегія суддів відхиляє.

Висновки суду що стягнення з відповідача судового збору в сумі 1 984 грн. ґрунтуються на положеннях Закону України «Про судовий збір».

Убачається, що позивачка звільнена від сплати судового збору та звертаючись у суд із позовом заявила три вимоги, а саме: про стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на своє утримання з урахуванням наявної в неї інвалідності та додаткових витрат понесених на утримання дитини (50%).

Згідно п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 становить 2481 грн.

У зв`язку з наведеним розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру становить 992 грн 40 коп., тобто за 3 вимоги становитиме 2 977 грн 20 коп. (992,40*3).

Рішенням суду від 15.11.2022 позов задоволено частково та пропорційно зменшено й суму судового збору.

З огляду на викладене доводи апеляційної інстанції в цій частині апеляційна інстанція також відхиляє.

Отже, з урахування усіх обставин та враховуючи, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає рішення районного суду таким, що відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення поданої по справі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ткачука Віталія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: