ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1527/23 Справа № 464/4799/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєлостоцька О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 464/4799/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Львівський міський центр зайнятості

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Бєлостоцькою О.В. у місті Костянтинівка Донецької області та повне судове рішення складено 13 січня 2022 року,

УСТАНОВИВ:

В червні 2021 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_1 , на підставі її заяви від 03 вересня 2019 року, було надано статус безробітної відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». За час перебування на обліку як безробітна ОСОБА_1 отримала у центрі зайнятості соціальні послуги та матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 10 вересня 2019 року по 05 червня 2020 року у сумі 73 524 грн 91 коп. Під час реєстрації в центрі зайнятості та в період перебування на обліку ОСОБА_1 не повідомила про те, що відноситься до зайнятого населення, а саме - з 01 вересня 2016 року по теперішній час здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, отримує надбавку за догляд, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 09 березня 2021 року № 2603-244. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 , подавши недостовірні дані, незаконно набула статус безробітної з 03 вересня 2019 року і відповідно незаконно отримувала допомогу по безробіттю в період часу з 10 вересня 2019 року по 05 червня 2020 року в розмірі 73 524 грн. 91 коп. Направлене 18 березня 2021 року Львівським міським центром зайнятості повідомлення про відшкодування коштів залишене відповідачкою без задоволення.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 73 524грн 91 коп.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості 73 524 грн. 91 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 270 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що відповідач не є зайнятою особою в розумінні Закону України «Про зайнятість населення», оскільки отримує надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю не через факт здійснення постійного догляду, а як мати дитини з інвалідністю підгрупи А, зважаючи на що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 03 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, в якій зазначила, що не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за дитиною-інвалідом, інвалідом 1 групи (а.с.7) та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.8).

Як вбачається з Витягу з наказів про прийняття рішень Львівського міського центру зайнятості, відповідно до наказу від 09 вересня 2019 року № 190909 ОСОБА_1 було надано статус безробітного; наказом від 10 вересня 2019 року № 190910 - призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату (а.с.9).

09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Львівського міського центру зайнятості про зняття з реєстрації (а.с.90).

Наказом Львіського міського центру зайнятості від 09 червня 2020 року № 200609 ОСОБА_1 було припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з поданням безробітнім особисто письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного; припинено реєстрацію безробітного (а.с.9).

Згідно додатку № 4 до персональної картки № 00023 (а.с.5) ОСОБА_1 в період часу з 10 вересня 2019 року по 15 червня 2020 року була сплачена допомога по безробіттю в загальному розмірі 73 524 грн. 91 коп. (а.с.11-12).

Також судом установлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є отримувачем державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам, призначеної її доньці ОСОБА_2 , 2003 року народження (а.с.56).

Відповідно до медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років № 56 від 18 серпня 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на ДЦП змішаної форми з гіперкінетичним синдромом, правобічним геміпарезом з порушенням великих моторних функцій ІІ рівня; дизартрію; емоційно-вольові порушення; підгрупа А (а.с.57).

Згідно медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років № 56 від 18 серпня 2016 року, який дійсний до 01 вересня 2021 року, наявне у ОСОБА_2 захворювання (патологічний стан) відповідає розділу І пункту ІІ підпункту 2.1 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів віком до 18 років (а.с.57).

Листом від 03 березня 2021 року № 2603-244 Управління соціального захисту Львівської міської ради повідомило Львіський міський центр зайнятості про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Сихівському відділі соціального захисту, отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю на дитину з інвалідністю з надбавкою за догляд. Допомога призначена на період часу з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2021 року (а.с.14), у зв`язку з чим позивачем по справі було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 16 березня 2021 року № 44 (а.с.13).

Відповідно до наказу Львіського міського центру зайнятості від 17 березня 2021 року № 210317 було прийнято рішення про повернення ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих за період часу з 10 вересня 2019 року по 05 червня 2020 року в розмірі 73 524 грн. 91 коп. (а.с.9).

Львівський міський центр зайнятості листом від 18 березня 2021 року № В-1270/21 запропонував ОСОБА_1 в добровільному порядку повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період часу з 10 вересня 2019 року по 05 червня 2020 року в розмірі 73 524 грн. 91 коп. (а.с.15-16).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 73 524 грн. 91 коп., позивач посилався на те, що відповідач не мала права на отримання вказаних грошових коштів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було подано недостовірні дані, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначене та виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття в розмірі 73 524 грн. 91 коп.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, позивач, покликаючись на те, що відповідач, у результаті неповідомлення спеціалістів Львівського міського центру зайнятості під час набуття статусу безробітної та призначення допомоги по безробіттю, неправомірно набула статусу безробітного та отримала допомогу по безробіттю за вказаний вище період, просить стягнути з ОСОБА_1 цю суму в судовому порядку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути одинока мати (батько), яка (який) здійснює догляд за дитиною з інвалідністю та один з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальник дитини з інвалідністю підгрупи А, які відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною.

У абз. 1 ст. 1 Закону україни «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» зазначено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одному з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальнику надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

Таким чином, до державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю віком до 18 років призначається надбавка на догляд за ними, вказана надбавка призначається одному з батьків. Одному з батьків надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А призначається незалежно від факту роботи.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21.

Колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено факту недобросовісності з боку відповідача, а отже, немає підстав для висновку що відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача, і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів повинен довести цю обставину.

Що стосується тверджень позивача про те, що відповідач приховала від нього інформацію про отримання допомоги по догляду за дитиною з інвалідністю підгрупи А, то такі не заслуговують на увагу, оскільки вказана інформація не є конфіденційною і позивач не позбавлений був можливості перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

Львівський міський центр зайнятості, при взятті на облік відповідача з наданням статусу безробітного і призначення їй допомоги по безробіттю, мав право та був зобов`язаний перевірити зокрема, чи отримує відповідач державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, а також допомогу по догляду за особами з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного, оскільки ці відомості впливали на її статус безробітного та одержання допомоги по безробіттю.

При цьому, позивач мав для цього всі можливості шляхом відповідної звірки первинних документів особи з інформацією за даними ПФУ та ЄДРС, крім того за нормами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 6.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом № 307 від 20 листопада 2000 року Міністерством праці та соціальної політики України (що був чинним до 2015 року) позивач з метою отримання відповідної інформації мав право користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичуються в Пенсійному фонді України .

Крім того, із аналізу практики Європейського Суду з прав людини можна дійти висновку, що принцип «належного урядування» також передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що як убачається із обставин справи, ОСОБА_1 офіційно не працювала, була фактично безробітною, заробіток не отримувала, а кошти, які вона отримувала, здійснюючи догляд за дитиною з інвалідністю, не є заробітком, а є надбавкою на догляд. Адже подібні виплати за догляд певних категорій осіб призначаються фізичній особі, яка здійснює догляд без провадження підприємницької діяльності непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, не в якості заробітку, а в якості допомоги на утримання зазначеної категорії осіб.

Аналогічна позиція висвітлена в ухвалі Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 683/1782/16-ц.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю, оскільки позивачем не було доведено факту недобросовісності з її боку, а отже, відсутні підстави для висновку, що відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача, і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів повинен довести цю обставину.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з Львівського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Львівського міського центру зайнятости до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з Львівського міського центру зайнятости на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: