ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/417/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 580/3508/21 Категорія: 311010100 Смоляр А.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Новікова О.М.

За участі секретаря Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - Виконавчий комітет Будищенської сільської ради, Будищенська сільська рада, Будищенський сільський голова;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Смоляра О.А. у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області 16.01.2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, Будищенської сільської ради, Будищенського сільського голови про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

31.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, Будищенської сільської ради, Будищенського сільського голови про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову вказується, що 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Будищенської сільської ради та з ним був укладений строковий трудовий договір.

Розпорядженням сільського голови № 59-к від 28.04.2021 року позивача було звільнено із займаної посади. Позивач вважає, що законних підстав для винесення оскаржуваного розпорядження не було, а тому воно підлягає скасуванню, оскільки трудовий строковий договір укладений ним з Будищенською сільською радою строком дії до закінчення проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та призначення особи на посаду, проте в оскаржуваному розпорядженні відсутні посилання на загальні результати конкурсу, посилання на переможця та дату, з якої призначено переможця конкурсу на посаду.

З урахуванням збільшених позовних вимог позивач ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження № 59-к від 28.04.2021 року голови Будищенської сільської ради «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Виконавчого комітету Будищенської сільської ради з 29 квітня 2021 року, стягнути з Виконавчого комітету Будищенської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на посаді.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що судом першої інстанції не було взято до уваги заяву позивача про збільшення позовних вимог та їх уточнення від 09.01.2023 року, а також суд першої інстанції, шляхом відмови у задоволенні його клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, фактично позбавив його конституційного права на розгляд та участь у розгляді судом позову до відповідачів.

Скаржник ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що, започатковуючи трудові відносини, та діючи погоджено, позивач та Будищенська сільська рада узгодили момент закінчення строку дії трудового договору в залежності від настання двох окремих обставин, якими є проведення конкурсу та призначення особи на посаду. Однак, оскаржуване розпорядження, наслідком вчинення якого стало його звільнення з роботи, вчинене без фактичного настання таких умов, погоджених сторонами у трудовому договорі, тобто, є незаконним і протиправним, а отже, підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначається, що замість розпорядження Будищенського сільського голови Приходька Г.М. про призначення переможця конкурсу на посаду начальника юридичного відділу Виконавчого комітету Будещенської сільської ради, Будищенською сільською радою до суду було надано розпорядження Будищенської сільської ради від 29.04.2021 року № 60-к «Про призначення ОСОБА_2 на посаду начальника юридичного відділу до Виконавчого комітету Будищенської сільської ради».

Скаржник посилається, що Будищенський сільський голова Приходько Г.М. фактично не призначив ОСОБА_2 на посаду начальника юридичного відділу Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, оскільки всупереч діючому законодавству, розпорядження про призначення на посаду було ухвалено Будищенською сільською радою, тобто дії вчинені відповідачами у спосіб, не передбачений законом, а отже, є підстави вважати, що не відбулась одна з умов для припинення його трудового договору.

В апеляційній скарзі вказується, що ОСОБА_2 було призначено на відповідну посаду як таку, що пройшла за конкурсом, лише з 05 травня 2021 року, тобто більше ніж через 7 діб від дня звільнення позивача, а тому звільнення ОСОБА_1 було проведено без достатніх на те правових підстав і є безпідставним.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги, у редакції заяви від 09.01.2023 року, задовольнити у повному обсязі, а також стягнути на його користь судові витрати.

24 березня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суд від Будищенської сільської ради та Виконавчого комітету Будищенської сільської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву вказується, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, невмотивованою та такою, що не підлягає до задоволення. Судом першої інстанції цілком і повністю правомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача стосовно проведення розгляду справи в судовому засіданні, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагає проведення судового засіданні з повідомлення сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки справа розглядалась в Черкаському окружному адміністративному суді та Шостому апеляційному адміністративному суді, тому відповідно всі докази та пояснення були надані ще в судах адміністративної юрисдикції. Крім того, в Україні наразі діє воєнний стан.

У відзиві звертається увага на те, що, уклавши строковий трудовий договір позивач був ознайомлений з його умовами, в тому числі, щодо закінчення строку його дії, а чинне трудове законодавство не покладає на роботодавця обов`язку попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору позивач уже виявив, коли подав заяву про прийняття на роботу. В той же час він не подавав документи та не брав участі в конкурсі на заміщення вакантної посади.

Відзив мотивовано тим, що формальним є довід апеляційної скарги, що розпорядження про призначення ОСОБА_2 ніби то видано Будищенською сільською радою, оскільки Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що підписантом юридичних осіб Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, Будищенської сільської ради є сільський голова.

Крім того, позивач не надав жодних документів, розрахунків донарахування середнього заробітку, якими він би керувався, тому Виконавчий комітет Будищенської сільської ради вважає наведену цифру в сумі 97435,80 грн. формальною та нічим не підтвердженою, а Виконавчий комітет Будищенської сільської ради свої розрахунки суду надав.

Секретар Будищенської сільської ради та Виконавчого комітету Будищенської сільської ради вважає, що сільський голова не є належним відповідачем у цій справі, а Будищенська сільська рада, Виконавчий комітет Будищенської сільської ради та Будищенський сільський голова Приходько Г.М. діяли в спосіб та в межах, визначених законодавством України.

Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу, Будищенська сільська рада та Виконавчий комітет Будищенської сільської ради просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

03 квітня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Будищенського сільського голови Приходька Г.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву вказано, що доводи ОСОБА_1 є формальними, а Приходько Г.М. , як сільський голова, є неналежним відповідачем за вказаними позовними вимогами.

Сільський голова Приходько Г.М. вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованої, невмотивованою та такою, що не підлягає задоволенню судом першої інстанції.

Враховуючи наведене у відзиві, Будищенський сільський голова Приходько Г.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони повідомлені належним чином про дату, час місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення.

06.04.2023 року на адресу апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, сільського голови, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовним вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що уклавши строковий трудовий договір, позивач був ознайомлений з його умовами, в тому числі, щодо закінчення строку його дії, а чинне трудове законодавство не покладає на роботодавця обов`язку попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.02.2021 року між Будищенською сільською радою, в особі сільського голови Приходька Григорія Миколайовича та ОСОБА_1 було укладено трудовий строковий договір, відповідно до якого працівник приймається на роботу в Будищенську сільську раду для виконання повноважень начальника юридичного відділу з 17.02.2021 року до закінчення проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та призначення особи на посаду начальника юридичного відділу.

15.04.2021 року на офіційному сайті Будищенської сільської ради було розміщено оголошення про конкурс на заміщення вакантної посади начальника юридичного відділу.

27.04.2021 року у відповідності до протоколу № 5 та рішення конкурсної комісії з відбору кандидатів на заміщення вакантних посад посадових осіб сільської ради виконавчого комітету Будещенської сільської ради, вирішено рекомендувати сільському голові на призначення начальником юридичного відділу Будещенської сільської ради ОСОБА_4

28.04.2021 року Будищенським сільським головою Приходьком Г.М. прийнято розпорядження № 59-к «Про звільнення ОСОБА_1 », в якому вказано, що відповідно до пунктів 7, 20 пункту 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», пункту 2 ст. 36 Кодексу законів про працю, прийнявши до уваги рішення конкурсної комісії з відбору кандидатів на заміщення вакантних посад посадових осіб сільської ради від 27.04.2021 року увільнити ОСОБА_1 з посади виконуючого повноваження начальника юридичного відділу 28 квітня 2021 року.

29.04.2021 року Будищенською сільською радою на підставі заяви та протоколу конкурсної комісії від 27.04.2021 року, прийнято розпорядження № 60-к «Про призначення ОСОБА_2 начальником юридичного відділу Будищенської сільської ради з 05.05.2021 року з випробувальним терміном».

04.05.2021 року Будищенською сільською радою до ГУ ДПС у Черкаській області подано повідомлення про прийняття працівника на роботу ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін згідно частини першої статті 21 КЗпП України.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором є таким самим, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема, у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим.

Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або будь-якого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли складав і підписував заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він висловив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

На особу, яка є виконувачем обов`язків, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі, можливість захисту від незаконного звільнення (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2020 року № 654/941/17).

Таким чином, на ОСОБА_1 , як виконуючого повноваження начальника юридичного відділу Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, поширюються гарантії забезпечення права на працю.

Призначення виконувачем обов`язків за своєю правовою природою є укладенням з працівником строкового трудового договору, строк закінчення якого пов`язується з настанням певної події - призначенням працівника на цю посаду на постійній основі.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що ОСОБА_1 не міг не знати і не мати чіткого й ясного розуміння про умови і строк виконання ним повноважень начальника юридичного відділу Виконавчого комітету Будищенської сільської ради чи про спеціальний статус тимчасового виконання ним повноважень за цією посадою, а тому повинен був знати про особливості, встановлені законом, підстави припинення повноважень виконувача трудових обов`язків на цій посаді.

Враховуючи, що позивач не обіймав у Виконавчому комітеті Будищенської сільської ради іншої посади на час виконання повноважень начальника юридичного відділу, він є таким, який перебував у строкових трудових відносинах з метою тимчасового виконання ним повноважень начальника юридичного відділу до моменту постійного призначення керівника відділу в установленому законодавством порядку.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 640/498/17-ц зроблено висновок, що підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов?язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП. Звільнити працівника у зв?язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудового строкового договору від 17 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Будищенською сільською радою, він укладений з 17 лютого 2021 року до закінчення проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та призначення особи на посаду начальника юридичного відділу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки рішенням конкурсної комісії з відбору кандидатів на заміщення вакантних посад посадових осіб сільської ради виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 27.04.2021 року закінчено проведенням конкурсу, а розпорядженням Будищенської сільської ради № 60-к від 29.04.2021 року призначено особу на посаду начальника юридичного відділу, то датою настання моменту, з яким пов`язується безумовне припинення трудових відносин ОСОБА_1 та Будищенської сільської ради на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є саме 29.04.2021 року.

Відповідно до абз. 2 п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, Будищенська сільська рада, після останнього робочого дня ОСОБА_1 на посаді виконуючого повноваження начальника юридичного відділу Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, 29.04.2021 року призначила на відповідну посаду іншу особу.

З урахуванням зазначеного вище, прийняте 28.04.2021 року Будищенським сільським головою Приходьком Г.М. розпорядження № 59-к «Про звільнення ОСОБА_1 » є законним та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що трудовий строковий договір від 17 лютого 2021 року містить суперечності відносно щодо його строку дії.

Як вбачається з абзацу 1 трудового договору, працівник приймається на роботу в Будищенську сільську раду для виконання повноважень начальника юридичного відділу до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та не містить посилання на настання додаткової події. Тобто, якщо виходити із вказаного, то призначення особи на посаду начальника юридичного відділу на постійній основі для припинення відповідних трудових відносин не вимагається.

Згідно абзацу 1 розділу 7 трудового договору строк дії контракту з 17 лютого 2021 року до закінчення проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та призначення особи на посаду начальника юридичного відділу та призначення особи на посаду начальника юридичного відділу.

Отже, абзац 1 та абзацу 1 розділу 7 даного договору суперечать один одному, та якщо виходити з абзацу 1, то призначення особи на посаду начальника юридичного відділу на постійній основі для розірвання трудових відносин взагалі не вимагається.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов не підлягає до задоволення, оскільки, уклавши строковий трудовий договір, позивач був ознайомлений з його умовами, в тому числі, щодо закінчення строку його дії, а чинне трудове законодавство не покладає на роботодавця обов`язку попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору позивач виявив ще під час подання заяви про прийняття на роботу за строковим трудовим договором, а тому відсутні порушення прав позивача при звільненні.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що позивач не подавав документи, не брав участі у конкурсі на заміщення вакантної посади посадової особи в органах місцевого самоврядування - начальника юридичного відділу, тобто не виявив бажання на продовження трудових відносин.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Отже, оскільки даний спір є трудовим, доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції шляхом відмови у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін позбавив його конституційного права на розгляд та участь у розгляді судом позову не заслуговують на увагу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем в клопотанні не наведено жодних підстав для переходу до розгляду справи з викликом сторін.

Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на те, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом було призначено у судовому засіданні з повідомленням учасників сторін, щоб надати можливість сторонам підтримати чи спростувати доводи та подані докази, але позивач відмовився від такого права.

Так, 06.04.2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, тому його доводи щодо порушення конституційного права є безпідставними.

Відповідно до абз. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Тому, доводи скаржника ОСОБА_1 , що розпорядження Будищенської сільської ради від 29.04.2021 року № 60-к «Про призначення ОСОБА_2 начальником юридичного відділу Будещенської сільської ради» є незаконним, а тому призначення на посаду начальнику юридичного відділу не відбулось, не заслуговують на увагу, оскільки дане розпорядження прийнято на підставі проведеного конкурсу.

Процедура проведення конкурсу на заміщення вакантної посади не стосується предмету спору у даній справі, оскільки позивач відповідно до позовних вимог оскаржує лише розпорядження, яким його звільнено з посади.

Таким чином, недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В цілому, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вище викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Скаржник ОСОБА_1 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а колегією суддів апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати слід віднести на рахунок Держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 14.06.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.М. Новіков