Провадження № 2-др/554/47/23
14 червня 2023 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі:
головуючого судді Чуванової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Проскурня Я.О.,
за участю учасників справи:
представник позивача: адвокат Гупал Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гупал Романа Миколайовича про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Рішенням Октябрського районного суду від 26.05.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за Договором позики №Х040621-07 від 04.06.2021 року з додатковою угодою №1 від 18.08.2021 року у розмірі 509 816,36 грн., а також повернення витрат на сплату судового збору в сумі 5098,16 грн. В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гупал Р.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що рішенням суду від 26.05.2023 року не вирішено питання щодо витрат позивача на правничу допомогу адвоката. Просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 132796,53 гривень.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивачем у позовній заяві було зазначено про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 132 796,53 гривень. Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 12.09.2022 року, укладеного між позивачем та адвокатом, та додатку до нього від 10.11.2022 року, орієнтовна вартість наданих послуг без участі у судових засіданнях становить 20 000 грн. (консультація Клієнта з вивченням відповідних документів за позовом, юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, підготовка та подача позовної заяви, підготовка та подача відповіді на відзив). Участь у судових засіданнях становить 3350 грн. за кожен судодень.

Згідно акту наданих послуг від 15.11.2022 року, станом на дату подачі позовної заяви виконано робіт на суму 16080 грн. Крім того, у разі прийняття рішення по справі на користь позивача відповідач має сплатити додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог. Сума позовних вимог складає 1 100 165,29 грн. (10% від даної суми складає 110 016,53 грн.).

Факт надання правової допомоги підтверджується копіями договору про надання правової допомоги від 12.09.2022 року, додатком до договору від 10.11.2022 року, попереднім розрахунком вартості однієї години надання послуг, актом наданих послуг від 15.11.2022 року та рахунком-фактурою від 15.11.2022 року.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні вимог заяви у повному обсязі. Зазначив, що жодних доказів про сплату (квитанцій, платіжних доручень) за договором про надання правової допомоги від 12.09.2022 року ОСОБА_1 на користь адвоката Гупала Р.М. до суду не надано, мають місце тільки наміри понести такі витрати та виставлення рахунку-фактури, а не фактичного понесення. Також критично ставиться до розміру суми гонорару, заявленої як стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які начебто понесені ОСОБА_1 , оскільки їх розмір не відповідає складності справи та є надмірно завищеним. Визначення в додатку до договору про надання в розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог є умовною величиною, а тому розмір гонорару визначається в залежності від обсягу та складності правової допомоги, тривалості часу, необхідного для її виконання, строків, тощо, у той час як «гонорар успіху» залежить не від вказаних критеріїв, а від результатів вирішення відповідного спору тобто є умовною угодою та не може визначатися в акті приймання-передачі виконаної правової допомоги, про що дійшов висновку Верховний Суд у справі №873/137/21.

Крім того, рішенням Октябрського районного суду від 26.05.2023 року у справі №554/14087/22 задоволено позовні вимоги лише частково у розмірі 509 816,36 грн., а також повернення витрат на сплату судового збору в сумі 5098,16 грн.

Таким чином, встановити та ідентифікувати, що ОСОБА_3 є представником ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року, укладений між адвокатом Гупалом Р.М. та ОСОБА_1 , а також підтвердити витрати ОСОБА_1 саме за цим договором є неможливим, в тому числі з тих підстав, що матеріали справи не містять жодного платіжного документу щодо сплати грошових коштів ані в готівковому ані в безготівковому вигляді, що свідчить про необґрунтованість вказаної заяви представника позивача. А тому задоволення заяви та стягнення витрат за договором про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року, укладеного між адвокатом Гупал Р.М. та ОСОБА_1 , матиме безпідставне збагачення за рахунок відповідача без достатніх на те підстав (т.2 а.с.10-12).

Представник позивача - адвокат Гупал Р.М. в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 132 796,53 грн.

Інші учасники процесу до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд вирішив розглянути заяву у відсутність сторони відповідача, яка не з`явилась до суду, на підставі наявних даних і доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З роз`яснень які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» в п. 20 зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ( 1618-15 ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Сторона позивача в заяві зазначила, що суд під час розгляду даної справи не вирішив питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, а саме: стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 132796,53 гривень.

До суду надано договір про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Гупал Р.М. (т.1 а.с.31-33); додаток до договору про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 10.11.2022 року (т.1 а.с.34); ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (т.1 а.с.а.с.35,36); акт наданих послуг від 15.11.2022 року (т.1а.с.38); попередній розрахунок вартості наданих послуг (т.1 а.с.37); рахунок-фактура від 15.11.2022 року (т.1 а.с.39).

За змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат покладається на сторони.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч.ч.2, 4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач наполягає на стягненні з відповідача судових витрат на правничу допомогу в сумі 132796,53 грн., з яких: додатковий гонорар в розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог - 110 016,53 грн. («гонорар успіху») та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги - 22 780 грн.

Відповідач заявив про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в задоволенні інших вимог позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Щодо передбаченого в Додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 10.11.2022 року положення про те, що у разі прийняття рішення по справі на користь Клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог, то суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить, що правова допомога має інтерес для клієнта не сама по собі, а переслідує певну мету і задовольняє потребу у захисті, відновленні і задоволенні його прав. Саме тому ці наслідки бажані клієнтом і сприймаються ним саме як результат надання правової допомоги. Наявність або відсутність бажаного судового рішення, що задовольняє права і інтереси замовника, є для нього чіткою і найбільш переконливою оцінкою якості послуг виконавця і при відсутності інших критеріїв нормальною і законною умовою розміру відповідної винагороди за спільною домовленістю сторін.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Проаналізувавши умови Договору, суд приходить до висновку, що передбачена Додатком до договору про надання правової допомоги додаткова винагорода адвоката не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а є платою за сам результат, досягнення адвоката та не ставить в залежність від фактично наданих послуг.

Таким чином, передбачена Додатком винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим «гонораром успіху», нарахування та сплата якого залежать від настання певної події.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі №903/781/21 та від 03 серпня 2022 року у справі №520/10409/18.

Судове рішення не належить до об`єктів цивільних прав (частина перша статті 177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте судом враховується те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. […] Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. […] за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70 72) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22), від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22), від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21 (провадження № 61-19990ск21).

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, та про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача «гонорару успіху» у розмірі 110 016,53 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді, а також співмірності розміру судових витрат із складністю справи, та не суперечать висновкам, на які посилається заявник.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22).

Суд відхиляє посилання у доводах позовної заяви на правові висновки щодо можливості відшкодування витрат на правничу допомогу у формі «гонорару успіху», оскільки суд цієї підстави не заперечує.

Крім того, у п. 5.44. постанови ВП ВС від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 щодо аналогічної правової проблеми також було висловлено правовий висновок, який відповідає висновку суду у даній справі, що з урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі №128/1326/18 (провадження №61-5523св21), від 27 квітня 2022 року у справі №757/10886/20-ц (провадження №61-13490св21), від 04 травня 2022 року у справі №10402/20 (провадження №61-16027св21) та від 01 червня 2022 року у справі №755/12273/15-ц (провадження №61-10875св21).

У ч. 5 ст. 137 ЦПК України передбачено повноваження суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а згідно ч. 6 цієї ж статті Кодексу визначений обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за змістом наведених правових висновків касаційного та міжнародного судів не позбавляють суд контрольних повноважень про дотримання вимог співмірності витрат на оплату послуг адвоката згідно зазначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України критеріїв: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката в сумі 22 780 грн. не є співмірним зі складністю справи та наданих ним послуг; часом, витраченим на надання відповідних послуг; обсягом наданих адвокатом послуг. Зокрема, надані послуги є типовими і не характеризуються особливою складністю; результат вирішення справи не міг вплинути на репутацію позивача, справа не викликала публічний інтерес.

Так, юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, має організаційний характер. Крім того, суд виходить з того, що судова практика з виниклого питання є усталеною і не потребує тривалого часу.

В свою чергу, подача позовної заяви, тоді як договором передбачено лише її складення, не відноситься до правової допомоги в розумінні положень статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Отже, дані послуги витікають з послуги наданої адвокатом щодо складання позовної заяви, та не викликають складності при направленні даної заяви поштою.

Крім того, відповідач категорично не погодився із розміром витрат на правничу допомогу, та просив відмовити у задоволенні таких вимог.

Відтак, суд вважає необхідним зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи із засад справедливості та розумності, фінансового стану обох сторін, часткового задоволення позовних вимог, суд вважає достатньою сумою у розмірі 20 000,00 грн.

Отже, суд, з урахуванням складності справи, обсягу наданих позивачці послуг, доходить висновку щодо часткового стягнення витрат на правову допомогу, та про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача «гонорару успіху» у розмірі 110 016,53 грн., оскільки витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 20 000 грн. відповідають загальним принципам цивільного права: співмірності та розумності таких витрат з огляду на складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_2 , судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 20000 гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.06.2023 року.

Суддя А.М.Чуванова