Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 641/8962/21
Провадження № 2/553/1589/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2023 року м.Полтава
Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Зубань Н.Л.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіанта2018» про зміну формулювання звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги,
Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що наказом №10-к від 31.05.2021 вона була прийнята на роботу до ТОВ «Медіанта2018» на посаду страхового агента. Відповідач 30.07.2021 виплатив їй заробітну плату за червень у розмірі 4910,50 грн. В подальшому, у зв`язку з тривалим і систематичним порушенням законодавства про працю (невиплата заробітної плати), 08.10.2021 позивач була змушена написати заяву про звільнення її з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП.
27.10.2021 наказом № 27-к від 26.10.2021 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади, проте роботодавець самостійно змінив визначену позивачем причину звільнення та формулюванням звільнення зазначив ст.38 КЗпП, а не ч.3 ст.38 КЗпП України, як вона просила у заяві про звільнення.
Провадження у справі було відкрито за ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.12.2021, з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25.01.2022 за клопотанням представника позивача від ТОВ «Медіанта2018» було витребувано довідку про середній заробіток ОСОБА_1 , довідку про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 , довідку про заборгованість при звільненні ОСОБА_1 .
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який наразі продовжено.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.
Відповідно до акту приймання - передавання справ від 09.11.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла справа № 641/8962/21 за вказаним цивільним позовом ОСОБА_1 , яка на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Високих М.С.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.12.2022 справу прийнято до провадження з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено клопотання представника позивача про витребування доказів.
В судове засідання учасники справи не прибули, будучи належно повідомленими про дату, час і місце її розгляду.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 . Заявлені позовні вимоги представник позивача підтримав повністю, проти винесення заочного рішення заперечень не мав.
Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, про причини не прибуття представника в судове засідання не повідомив.
Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з не прибуттям в судове засідання всіх учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України судом постановлена ухвала від 13.06.2023 про проведення заочного розгляду даної справи.
Встановивши обставин справи, дослідивши приєднані матеріали, суд зазначає про наступне.
Відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_1 наказом № 10-к від 31.05.2021 прийнята на посаду страхового агента до ТОВ «Медіанта2018».
08.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Медіанта2018» із заявою у якій просила звільнити її за власним бажанням за статтею КЗпП 38 частина 3 (а.с.8).
Наказом № 30-к від 26.10.2021 ОСОБА_1 було звільнено з посади страхового агента ТОВ «Медіанта2018» 27 жовтня 2021 року за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України. Згідно ст. 24 ЗУ «Про відпустки» ОСОБА_1 виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 01.06.2021 по 27.10.2021 десять календарних днів (а.с.12).
Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України (справа № 6-120цс12).
Судом встановлено, що позивач перебувала з ТОВ «Медіанта2018» в трудових відносинах на умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк та 08.10.2021 подала заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, а наказом від 26.10.2021 ОСОБА_1 було звільнено 27.10.2021 з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України.
Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи. Крім того, що працедавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи.
Приймаючи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зміну формулювання причини звільнення з «звільнити з посади страхового агента за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України» з вказанням формулювання звільнення «звільнити з посади страхового агента за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України» підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд наголошує, що відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, на неодноразовий виклик до суду не прибув, докази, витребувані ухвалою суду не надав та не навів доказів на спростування вказаних тверджень позивача та виплати їй заборгованості по заробітній платі.
За таких обставин, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі, суд дійшов висновку, що остання підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з липня 2021 року по 27 жовтня 2021 року (останній робочий день позивача).
Позивач у позовній заяві зазначила, що розмір її заробітної плати був на рівні мінімальної заробітної плати, на підтвердження чого надала суду виписку за її картковим рахунком.
Згідно із ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році мінімальна заробітна у місячному розмірі: з 1 січня по 1 грудня 2021 року становить 6000,00 грн.
Отже, при розрахунку заборгованості по заробітній платі, суд виходить з законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати та погоджується з наведеним позивачем розрахунком.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Приймаючи до уваги те, що відповідачем не надано суду доказів виплати позивачу належних їй сум при звільненні, суд дійшов висновку, що на її користь підлягає стягненню середній заробіток.
Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 6000 грн.
Як зазначено в ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину -особу з інвалідністю з дитинствапідгрупи А I групи.
Відповідно до Наказу № 30-К від 26.10.2021 невикористана щорічна основна оплачувана відпустка ОСОБА_1 становить 10 (десять) календарних днів за період роботи з 01.06.2021 по 27.10.2021.
Згідно пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Цивільний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіанта2018» про зміну формулювання звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги задовольнити повністю.
Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 зазначену в наказі № 30-К від 26 жовтня 2021 року, із «звільнити з посади страхового агента за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України» вказавши формулювання звільнення «звільнити з посади страхового агента за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих