КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7877/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
УХВАЛА

28 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О. (судді-доповідача), Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 13 липня 2020 року та 04 вересня 2020 року про виправлення описок, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 31 липня 2021 року, тобто з пропуском строків на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі відповідачка просила поновити строк на апеляційне оскарження, вказуючи на те, що про наявність оскаржуваного рішення їй стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи лише 01 липня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року та відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що перебіг строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року розпочався 13 грудня 2019 року та закінчився 13 січня 2020 року. У день складення повного рішення суду його копія ОСОБА_1 не була вручена, також вона не була повідомлена про розгляд справи, призначений на 29 січня 2019 року. Крім того, матеріали справи не містять доказів вручення їй копії оскаржуваного судового рішення, що дає підстави для висновку про те, що вона з об`єктивних причин не мала можливості подати апеляційну скаргу у межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року ухвалу Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

У постанові від 08 лютого 2023 року Верховний Суд вказав на те, що поновлюючи строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, суд апеляційної інстанції вказав лише на необхідність його поновлення у зв`язку з тим, що відповідач не отримала копії повного судового рішення, однак суд апеляційної інстанції не навів обґрунтованих мотивів поновлення строку на апеляційне оскарження, помилково не застосував до спірних правовідносин частину другу статті 358 ЦПК України, яка підлягала застосуванню, відкрив апеляційне провадження та розглянув по суті апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили.

Перевіривши матеріали справи разом з апеляційною скаргою, врахувавши висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 08 лютого 2023 року, судова колегія вважає, щоу відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Тобто, за правилами ч. 2 ст. 358 ЦПК України розгляд апеляційної скарги, поданої після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення можливий, якщо особа, яка подала скаргу не була повідомленою про розгляд справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є відповідачкою у даній справі та з 2013 року брала участь у її розгляді, як особисто, так і через представників.

Вона неодноразово брала участь у судових засіданнях (востаннє була присутня у судовому засіданні 03 жовтня 2018 року), знайомилася з матеріалами справи та подавала до суду процесуальні документи, а отже, їй достовірно було відомо про розгляд справи судом.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухвалено 29 січня 2019 року, проте станом відомого ОСОБА_1 судового провадження поцікавилася лише 01 липня 2021 року, апеляційну скаргу подала лише 31 липня 2021 року.

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зокрема, ЄСПЛ у справах «SVITLANA NAUMENKO v. UKRAINE», «TREGUBENKO v. UKRAINE», «PRAVEDNA v. RUSSIA», «ZHELTYAKOV v. UKRAINE» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIYA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).(п. 42 Рішення).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії», N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).(п. 43 Рішення).

Отже, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , як відповідач знала про розгляд справи в Шевченківському районному суді м. Києва, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Доказів того, що строк на апеляційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не надала.

Оскільки апеляційна скарга подана більше ніж через рік після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення за правилами ч. 2 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді С.А. Голуб

Т.О. Писана