Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року справа № 542/14/23

провадження № 2/542/86/23

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Бабенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту, судові витрати у справі.

У позовній заяві позивач зазначив, що 22.02.2021 між позичальником ОСОБА_1 (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит», (надалі - Кредитодавець/ТОВ «Слон кредит»/Товариство) був укладений Договір № 522431 про надання споживчого кредиту (надалі - Договір кредиту), відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 22.02.2024 та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених умовами Договору кредиту. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

26.11.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договором про надання споживчого кредиту № 522431 від 22.02.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та позичальником, яким є ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «Слон кредит» втратив такі права.

Вказав, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, однак станом на сьогоднішній день заборгованість за Кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами Позичальником не сплачуються, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість, що становить 48 380,42 грн., з яких:

Нараховані 3% річних - 141,53 грн.;

Втрати від інфляції - 676,98 грн.;

Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 19 132,91 грн.;

Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 11 675,9 грн.;

Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Договору кредиту - 16 753,09 грн.

Зазначив, що попередня сума судових витрат, які поніс позивач (ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи складає: 2481 грн., яка вираховується виходячи із розміру сплати Позивачем судового збору за подання даного позову та підтверджується залученим у формі додатку до позовної заяви оригіналом платіжного доручення та 9000 грн. - витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 82).

23.02.2023 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. У відзиві також вказав, щорозрахунок заборгованості за кредитом, що доданий до позову, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до нього.

Вказав, що ТОВ «Вердикт Капітал», усупереч пунктів 4.3., 4.10, 5.3 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 не надало суду первинних бухгалтерських документів виписки по рахункам, документи, які підтверджують оформлення кредиту відповідачем, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки. Позивач не надав доказів перерахування саме на банківський картковий рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 25 000 грн. Ні в самому тексті договору про надання споживчого кредиту № 522431, від 22.02.2021, ні в графіку платежів до договору та паспорті споживчого кредиту не зазначено реквізитів розрахункового рахунку відповідача.

Зазначив, що до матеріалів справи долучено платіжне доручення № 4621 від 22 лютого 2021 року в якому відсутня обов`язкова інформація стосовно посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис ОСОБА_1 (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України.

Зауважив, що надана позивачем довідка щодо розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 26.11.2021 становить 30 808 грн. 81 коп., не може слугувати достатнім доказом, оскільки не є первинним бухгалтерським документом та не може відповідати критерію достовірності доказів.

Вказав, що позивачем не надано суду достатніх доказів про належну передачу прав вимоги з додатками у вигляді повного списку боржників та відомостей про кредитний договір, який відноситься до відповідача, первинного розрахунку по кредитним зобов`язанням, про передачу права вимоги від ТОВ «Слон кредит» до ТОВ «Вердикт Капітал», разом з належним повідомленням ОСОБА_1 , про зміну кредиторів та розмір заборгованості, саме за його кредитним договором, який існував на момент переходу цих прав.

Надані позивачем документи не містять доказів направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 522431 від 22.02.2021 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» та про наявну суму заборгованості.

Також ОСОБА_1 у відзиві зазначив, що заперечує проти стягнення на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал», судових витрат на правову допомогу, у розмірі 9000 грн, оскільки на їх підтвердження позивач не надав документів, з яких вбачається, що була сплачена вартість наданої позивачу правової допомоги 9 000грн. саме у даній справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 522431 від 22.02.2021 у розмірі 48 380,42 грн. Тобто доказів оплати конкретно по цьому договору про надання правничої допомоги у даній справі із вказівкою на учасників справи чи інші реквізити конкретно цієї справи, позивачем не надано.

Оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 25 000 грн від ТОВ «Слон кредит» шляхом підписання кредитного договору в електронній формі № 522431 від 22.02.2021 та у зв`язку з цим, наявності у нього заборгованості за вказаним договором, а також факту виникнення права вимоги у ТОВ «Вердикт Капітал», вважав, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є безпідставними та необгрунтованими.

Просив відмовити у їх задоволенні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 4).

Відповідач, його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача адвокат Плішкін Ю.С. надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві просив при ухваленні рішення врахувати наданий до справи відзив на позовну заяву (а.с. 26).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 22.02.2021 між ОСОБА_1 (та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит», був укладений Договір № 522431 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 22.02.2024 та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами Договору кредиту (а.с. 6-9).

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 складена Заявка-анкета на отримання кредиту в сумі 15 000 грн, скріплена особистим підписом відповідача (а.с. 10).

Згідно з пунктом 1.5. Договору кредиту передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає:

- за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних);

- за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) и до кінця строку надання кредиту - 85% річних.

Відповідно до п. 3.1. Договору кредиту нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором.

Пунктом 3.2. Договору кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

26.11.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договір про надання споживчого кредиту № 522431 від 22.02.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 (а.с. 21-29).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло, зокрема, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 522431 від 22.02.2021, боржник ОСОБА_1 (а.с. 30-32).

У відповідності до змісту пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення частини 1 статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина 3 статті 656 ЦК України); дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При цьому частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

26.11.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договір про надання споживчого кредиту № 522431 від 22.02.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 (а.с. 21-29).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Консенсуальний характер договору про відступлення права вимоги № 26-11/2021 від 26.11.2021 вказує на необхідність підтвердження подальшого виникнення прав і обов`язків сторін за договором, підписаним Реєстром боржників за формою згідно з додатком 1 до договору та сплатою платежів у розмірі, визначеному у Договорі, що має бути підтвердженим платіжним дорученням.

Відповідно до п.п. 7.1 договору факторингу сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 1 909 032,00 грн. Разом із тим, до матеріалів позовної заяви долучені докази перерахування ТОВ «Вердикт Капітал» платежу в сумі 1 909 032,00 грн грн на рахунок ТОВ «Слон Кредит» (а.с.35).

Отже, з аналізу викладеного, судом встановлено, що позивачем надано суду належні та достовірні докази того, що ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право вимоги до боржника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за кредитом та заборгованості за відсотками не виконав ані перед первісними кредиторами, ані перед ТОВ «Вердикт Капітал», яке набуло право вимоги за відповідними кредитними договорами на підставі договору факторингу № 26-11/2021.

Заборгованість ОСОБА_1 станом на 06.12.2022 становить 48 380,42 грн., з яких:

нараховані 3% річних - 141,53 грн.;

втрати від інфляції - 676,98 грн.;

заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 19 132,91 грн.;

заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 11 675,9 грн.;

заборгованість за нарахованими відсотками згідно Договору кредиту - 16 753,09 грн.

Таким чином, оскільки відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, надаючи оцінку доводам відповідача щодо відсутності доказів отримання ним кредитних коштів, суд вважає за необхідне зауважити, що до матеріалів справи надано оригінали договору про надання споживчого кредиту № 522431 від 22.02.2021, графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 522431, паспорту споживчого кредиту від 22.02.2021, заяви анкети від 22.02.2021 (а. с. 155-163). Вказані документи містять власноручний підпис відповідача та підтверджують факт наявності договірних відносин. Разом з тим, факт отримання відповідачем кредитних коштів, на переконання суду підтверджується наданою позивачем копією платіжного доручення від 22.02.2021 № 4621 про отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 20 000,00 грн (а.с.154).

Водночас, суд також погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 19-20). При цьому, відповідач, заперечуючи проти заявленої позивачем суми боргу ніяким чином його не спростував та не надав суду власного розрахунку.

Інші доводи відповідача спростовуються висновками суду, наведеними у даному рішенні.

Водночас, у контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів учасників справи, суд вважає, що ключові аргументи доводів сторін отримали достатню оцінку.

Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на юридичну допомогу у сумі 9 000,00 грн.

Судом встановлено, що відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №280 від 01.11.2022, сторони за Договором № 07-10/2022 про надання правової допомоги від 07 жовтня 2022 року, Товариство - ТОВ «Вердикт Капітал» (), в особі генерального директора Іжаковського О.В.. та Адвокатське об`єднання - АО «Лігал Ассістанс» (), в особі Керуючого партнера Слостіна А.Г. погодили надання правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). (а.с. 74).

Відповідно до витягу з Акта №3 про надання юридичної допомоги від 07.11.2022, вартість послуг адвокатського об`єднання складає за:

- надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 3 000,00 грн;

- складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів 6 000,00 грн (а.с. 75).

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частино 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви , пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, вирішуючи вимоги позивача про стягнення витрат по оплаті правової допомоги, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), задоволення позову, вважає, що розмір гонорару в 9 000 грн. є необґрунтованим та явно завищеним. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 2 000,00 грн, що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, тому судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі. З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 2481,00 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053, ) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №522431 від 22.02.2021 у сумі 48 380,42 грн (сорок вісім тисяч триста вісімдесят гривень сорок дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053, ) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 грн 00 коп. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.