Номер провадження: 22-ц/813/3972/23
Справа № 501/716/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 червня 2022 року

у справі про стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1

встановив :

У лютому 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що 10 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом в заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії. Відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачем, станом на 04 січня 2022 року заборгованість становить 349519,16 грн, яка складається з: 310419,74 грн заборгованість за кредитом; 230985,69 - заборгованість за поточним тілом кредиту; 79434,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10864,70 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 28234,72 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 нарахована пеня; 0,00 нараховано комісії. Позивач просив стягнути з відповідача вказаний вище розмір заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 червня 2022 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 10 січня 2020 року станом на 14 січня 2022 року в розмірі 230 985,69 грн, яка складається з такого - 230 985,69 грн. заборгованість за поточним тілом кредита. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що до суду була надана заява-анкета, в якій відповідач особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку. Із виписки слідує, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість, що на думку скаржника свідчить про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, тому вважає доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з анкети-заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання Банківських послуг та Тарифів. 17 січня 2020 року відповідачем також було підписано Паспорт споживчого кредиту. Окрім цього, 17 січня 2020 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій зазначено основні умови кредитування: п. 1.3 процентна ставка, відсотків річних: 37,2 % - для преміальних карток «Platinum», «World Black Edition», «World Elite», «Infinite», «Visa Signature»; п.1.4 порядок повернення кредиту договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних: 74,40 %. Аналогічні умови кредитування були викладені в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що позивачем оскаржується рішення суду щодо незадоволених вимог, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення у частині, яка не оскаржується.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10 січня 2020 року.

При цьому, у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 не визначено відсоткову ставку, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, строк повернення кредиту (користування ним).

Також апеляційний суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10 січня 2020 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу ОСОБА_1 було видано дві кредитні картки: 04.11.2019 по 10/22, 17.01.2020 по 01/23.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір без назви) розмір кредитного ліміту 10.01.2020 був встановлений у розмірі 200 000 грн. та в подальшому збільшений до 300 000 грн.

Згідно з наданого банком розрахунку, за ОСОБА_1 рахується заборгованість станом на 04.01.2022 року у розмірі 349 519 грн 16 коп, з яких: 310 419 грн 74 коп заборгованість по тілу кредиту, з яких 230 985 грн 69 коп - заборгованість за поточним тілом кредиту, 79 434 грн 05 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10 864 грн 70 коп заборгованість за нарахованими відсотками, 28 234 грн 72 коп заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач додав до позовної заяви розрахунок кредитної заборгованості, виписку по рахунку,анкету-заяву, довідку про зміни умов кредитування, довідку про видані кредитні картки, анкету-заяву, паспорт споживчого кредиту щодо умов щодо кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Platinum», «MC World Black Edition», «Visa Signature», «MC World Elite», «Visa Infinite», Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Platinum», «MC World Black Edition», «Visa Signature», «MC World Elite», «Visa Infinite».

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, а саме й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Відтак позивач не довів факту прийняття ОСОБА_1 будь-яких умов щодо розміру відсотків.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

В Анкеті-заяві відповідача не містить домовленості сторін про сплату відсотків, інформації щодо банківського продукту, який надається позичальнику, яку саму банківську картку отримує ОСОБА_1 та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Вказаний паспорт споживчого кредиту не містить інформації яка саме кредитна картка надається позичальнику ОСОБА_1 , а містить лише узагальнену інформацію щодо кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Platinum», «MC World Black Edition», «Visa Signature», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Visa Infinite».

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту за сімома кредитними картками та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення 10 864 грн 70 коп заборгованість за нарахованими відсотками, 28 234 грн 72 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з відповідача ОСОБА_1 фактично отримані суми кредитних коштів, а саме, заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 230 985 грн 69 коп.

В частині не задоволеної позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 79 434 грн 05 коп слід зазначити таке.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом.

З системного аналізу вищенаведеної норми слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Як вбачається із зафіксованих у розрахунку заборгованості та в банківській виписці даних, в рамках періоду, за який наданий розрахунок заборгованості, банк систематично без належних для того підстав і без належного узгодження із відповідачем додавав до суми кредиту нараховані відсотки, нараховуючи в подальшому на таку збільшувану суму кредиту нові відсотки, котрі він завуальовано включав і у розмір простроченого тіла кредиту, що підтверджує некоректність і необґрунтованість розрахунку боргу, який не ґрунтується на узгоджених сторонами умовах договору.

Тому прострочене тіло кредиту, яке просив стягнути позивач, є фактично відсотками за користування кредитними коштами та видами комісій, що не може вважатися наданими позичальнику в користування коштами.

Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту підлягає до стягнення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області області від 08 червня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови 28 лютого 2023 року.

Головуючий: Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова