Справа № 484/3313/22
Провадження № 2/484/451/23
Рішення

іменем України

24.03.2023 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Максютенко О.А.

за участі: секретаря судового засідання Завірюха В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області, міського голови Первомайської міської ради Демченко О.А. в особі Первомайської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

встановив

в інтересах позивача адвокат Ротар А.Л. звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила суд:

поновити строк звернення до суду із зазначеним позовом;

визнати незаконним та скасувати Розпорядження Первомайського міського голови О.Демченко від 16.08.2022 року за вих№556-рк «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_2 », яким зобов`язано: «Внести зміни до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_2 »;

визнати незаконним та скасувати звільнення ОСОБА_1 з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень»;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» з 31 липня 2022 року;

поновити дію Контракту №89 від 29 липня 2019 року, що був укладений між міським головою Первомайської міської ради Дромашко Л.Г., що діяла на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» та ОСОБА_1 з 31 липня 2022 року;

стягнути з Первомайської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 31 липня 2022 року;

стягнути з Первомайської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 тис грн;

стягнути з Первомайської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 25 тис грн.

На виконання ухвали про усунення недоліків надала уточнену редакцію позовної заяви, де відповідачем зазначила міського голову Первомайської міської ради ОСОБА_3 в особі Первомайської міської ради та просила:

поновити строк звернення до суду із зазначеним позовом;

визнати незаконним та скасувати Розпорядження Первомайського міського голови О.Демченко від 16.08.2022 року за вих№556-рк «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_2 », яким зобов`язано: «Внести зміни до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_2 »;

визнати незаконним та скасувати Розпорядження Первомайського міського голови О.Демченко від 25.07.2022 року за вих№ 487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_2 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» з 31 липня 2022 року;

поновити дію Контракту №89 від 29 липня 2019 року, що був укладений між міським головою Первомайської міської ради Дромашко Л.Г., що діяла на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» та ОСОБА_1 з 31 липня 2022 року;

стягнути з Первомайської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19171 грн 60 коп. Суму середнього заробітку просить стягнути за період з 31 липня 2022 року по дату винесення рішення по суті;

стягнути з Первомайської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 тис грн;

стягнути з Первомайської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 25 тис грн;

рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить допустити до виконання негайно.

В обґрунтування позову зазначає, що 29 липня 2019 року між міським головою Первомайської міської ради Дромашко Л.Г., що діяла на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування» та ОСОБА_1 було укладено Контракт №89.

Пунктом 5.2 вказаного контракту визначено, що він припиняється після закінчення терміну дії, за згодою сторін, до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених 5.3 і 5.4 цього контракту, з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Згідно п.6.1 контракту зазначено, що він діє з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2022 року.

Відповідно до Розпорядження Первомайського міського голови від 25.07.2022 року №487-рк ОСОБА_4 , 31 липня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управлянн пасажирських перевезень» у зв`язку із закінченням строку дії контракту, п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Підстава: контракт №89 з керівником підприємства, що є у комунальній власності від 29.07.2019 року.

Ввважає, що звільнення проведено незаконно та з порушенням діючого законодавства, за відсутності в діях позивача жодних порушень.

Позивач є одинокою матір`ю, у зв`язку з чим вона 29 липня 2022 року звернулась до міського голови ОСОБА_4 із заявою, в якій просила працевлаштувати її у відповідності до вимог ст..184 КЗпП України.

31 серпня 2022 року вона отримала лист виконавчого комітету Первомайської міської ради, згідно якого до неї не може бути застосовано частину 3 ст.184 КзпП України, оскільки звільнення відбулося не з ініціативи роботодавця і не у зв`язку із закінченням строкового договору, а у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, тобто за угодою сторін, визначеною п.5.2 контракту №89 від 29.07.2019 року.

З метою захисту свох порушенх трудових прав вона звернулась 01.08.2022 року з заявою до Державної служби України з питань праці.

29.08.2022 року вона отримала відповідь, де було зазначено, що розпорядженням Первомайського міського голови від 16.08.2022 року №556-рк було внесено зміни до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_2 » щодо зміни підстав звільнення з посади, а саме: п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ змінено на п.8 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Звільнення відбулося відповідно до умов визначених Контрактом, а не з ініціативи роботодавця та не у зв`язку із закінченням строкового договору, тому вимоги ч.3 ст.184 КЗпПУ до позивачки не можуть бути застосовані.

31 серпня 2022 року на адресу позивачки надійшло розпорядження Первомайського міського голови від 16.08.2022 року №556-рк «про внесення змін до розпорядження міського голови від 25.07.2022 р. №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », яким зобов`язано: «Внести зміни до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » у преамбулі та у п.1 розпорядження вираз п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ замінити на п.8 с.1 ст.36 КЗпПУ.

07.09.2022 року адвокат позивача звернулась з адвокатським запитом до Управління Держпраці у Миколаївській області за роз`ясненнями порядку внесення змін в розпорядження та порядку інформування працівника про внесення змін в розпорядження про звільнення шляхом зміни підстави припинення трудового договору.

12.09.2022 року позивач отримала відповідь на вказаний запит, де зазначено, що чинним законодавством не врегульовано порядок внесення змін до рішень роботодавця про припинення трудових договорів з працівниками, також вказано, що при внесенні змін до розпорядження про припинення трудового договору роботодавцю доцільно застосовувати анологію закону і видати копію відповідного розпорядження працівнику та на його вимогу внести належні записи до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Позивач вважає, що внесення змін до розпорядження від 16.08.2022 року №556-рк «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_5 » щодо підстав звільнення є порушення законодавства, оскільки звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. За відсутності укладення між стронами до дня закінчення строку дії контракту угоди щодо продовження його дії на новий строк, роботодавець, на підставі умов контракту та у зв`язку з припиненням строку його дії, повинен припинити трудові правовідносини з позивачем на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ закінчення строку дії контракту.

Такж позивач зазначає, що в її випадку до неї необхідно застосувати ч.3 ст.184 КЗпПУ, оскільки її звільнення як одинокої матері незаконне. Відповідч зобов`язаний був її працевлаштувати відповідно до її фаху.

Полсилання у наказі на п.8 с.1 ст.36 КЗпПУ є загальним та не конкретизованим. Крім того, позивач перебуваючи на посаді начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» жодних порушень не допускала, дисциплінарні стягнення до неї не застосовувались.

Звільнення вважає незаконним, оскільки в розпорядженні про звільнення не визначено конкретних умов контракту, які не виконувала чи неналежно виконувала позивачка та невстановлено належних та допустимих доказів допущених нею конкретих порушень.

Середнью заробітну плату за час вимушеного прогулу позивач розрахувала згідно довідки КП Первомайськоїміської ради «Управління пасажирських перевезень», що становить 342 грн 35 коп.

Крім того,позивач зазначає, що незаконними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 20 тис. грн.. Впродовж тривалого часу їй приходиться захищати свої права порушені протиправними діями відповідача. Вказані дії вимагають значних фізичних і моральних зусиль,оскільки позивач є одинокою матір`ю та на її утриманні знаходиться малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Незаконне звільнення відбилось на організації життя позивачки, оскільки негативні емоції внаслідок незаконного звільненні перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями відповідача, зокрема щодо зміни підстав для звільнення позивача. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження,а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Позивач зазнала психологічного дискомфорту, постійно відчувала неспокій та тривогу,оскільки було порушено її авторитет як начальника КП Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень», а також завдано шкоди її діловій репутації.

Позивач просить поновити їй строк зверення до суду з даним позовом. Причинами пропуску строку зазначає введення в Україні військового стану,що є поважною причиною пропуску строку зверення до суду.

Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу 25 тис. грн. та 992.40 грн. судового збору.

07.10.2022 року ухвалою суду справу було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

27.10.2022 року ухвалою суду позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

14.12.2022 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду вище вказану ухвалу скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду.

30.12.2022 року ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження у даній цивільній справі.

13.02.2023 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду вищевказану ухвалу скасовано справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

21.02.2023 року ухвалою суду у даній справі вдкрито провадження, справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Про слухання справи сторони повідомленні належним чином, про що у справі містяться поштові повідомлення про вручення.

10.03.2023 року на адресу суду представник відповідача Первомайської міської ради на підставі доручення надала відзив на позов, де просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивач порушила місячний строк зверненя до суду з даним позовом, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення. 29.07.2022 року позивачка була ознайомлення з ропорядженням міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільненя з посади ОСОБА_2 », та отримала його копію, під розпис. Відлік строку на оскарження звільнення має обраховуватись з 1.08.2022 року по 31.08.2022 року. Саме в такий строк позивач мала звернутись до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про порушення свого права. Вважає, що посилання представника позивача на ту обставину, що є поважною причиною пропуску строку, як введення в Україні військового стану, який триває на сьогодні є необгрутнованою. Позивач зареєстрована в м.Первомайську Миколаївської області, де і проживає, жодного відношення до зони бойових дій немає. Позивач не надала жодного доказу, який би обґрунтував перешкоду чи труднощі вчасного звернення до суду з позовом.

29.07.2019 року позивач ОСОБА_1 та міський голова в особі ОСОБА_7 уклали контракт №89. Зазначений контракт відповідно до п.6.1 діяв з 01.08.2019 року по 31.07.2022 року. Під час дії контракт не визнавався недійсним, або таким, що в будь-якій частині не відповідає чинному законодавству. Зігдно п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. П.5.5 контракту передбачено, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою Сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін. Жодна з сторін контракту не ініціювала продовження дії контракту, або укладання нового. За таких обставин, відповідно до п.6.1. контракту, він припиняє свою дію 31.07.2022 року.

На підставі розпорядження Первомайського міського голови від 25.07.2022 року №487-рк позивача було звільнено з посади 31.07.2022 року з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» у зв`язку із закінченням строку дії контракту, п.3 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Дане розпорядження не протирічить чинному законодавству, підстави для його скасування відсутні. До розпорядження були внесенні зміни у приамбулу та у п.1 та вираз «п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ» замінено на «п.8 ч.1 ст.36 КЗпПУ», оскільки саме в цьому випадку підстави є тотожніми в зв`язку з чим і сталась технічна помилка, яка не впливає на суть трудових відносин і не може бути підставою скасування розпорядження від 16.08.2022 року. Також зазначає, що за звереннями позивача та його адвоката проводились перевірки державною службою України з питань праці, та за результатми перевірок порушень законодавства про працю не виявлено, не надано жодного припису відповідачу на усунення порушень, не накладено жодного стягнення, що свідчить про правомірність дій відповідача. Посилання представника позивача на те, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п.8 ст.36 КЗпПУ без формулювання причин не може вважатись законним без визначення конкретних умов контракту не відповідає дійсності, оскільки преамбула розпорядження, що оскаржуються містить посилання на п. а) п.5.2 контракту №89. Також вважає безпідставним посилання позивача на п.21 та 22 Розділу 1У положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого ПКМУ від 19.03.1994 року №170 у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чиннним законодавством, звільнення проводиться за п.ст.36 КЗпПУ, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом, оскільки стосується розірвання контракту з ініціативи роботодавця установлених у контракті, але не прередбачених чинним законодавством. На контракту форму трудового договору не поширюється положення ст..9 КЗпПУ про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Також, є безпідставним посилання позивача на ч.3 ст.184 КЗпПУ. Враховуючи наявність в умовах контракту підстави саме припинення, а не розірвання договору з ініціативи власника, припинення дії контракту можливе з підстав визначених п.2 так і п.8 ст.36 КЗпП України,оскільки в обох випадках підстава закінчення терміну дії контракту. Чинне законодавство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії контракту в судовому порядку. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також вважає необгрутнованими вимогами оскільки звільнення відбулось на підставах визначених умовами контракту та у відповідності до чинного законодавства. Всі інші вимоги позивача є похідними та також необґрунтованими та безпідставними.

20.03.2023 року представник позивача до суду надала клопотання про доручення до матеріалів справи доказів обгрунтвання витрат на правову допомогу в сумі 25 тис.грн. В клопотанні також зазначила, що позивач звернулась до Первомайської окружної прокуратури із заявою про вчинення злочину, оскільки міський голова Первомайської міської ради, зловживаючи владою та службовим становищем, з метою утиску прав ОСОБА_1 виніс злочинне розпорядження від 16.08.2022 року №556-рк, яким внесено зміни до розпорядження від 25.07.2022 року №487-рк про звільнення ОСОБА_1 . Крім цього, позивач зазначає про те, що дії посадових осіб Управління Держпраці в Миколаївській області є також незаконними та злочинними. 05.10.2022 року за заявою позивача до ЄРДР за №0000055 від 05.10.2022 року були внесені відомості щодо кримінального правопорушення посадовими особами Первомайської міської ради, які грубо порушуючи законодавство про працю звільнили заявницю з посади. Вказане діяння кваліфіковано за ч.2 ст.172 КК України.

17.03.2023 року представник відповідача Первомайської міської ради Миколаївської області до суду надала заперечення на відповідь на відзив представника позивача, де викладено оставини заперечень щодо позову, на які посилається представник відповідача зазначені у відзиві. Проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Звільнення позивача вважають таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Щодо поновлення строку звернення до суду позивача слід заначити, що в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Запровадження в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року є підставою для поновлення процесуального спроку зверення до суду, тому суд для забезпечити доступ до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поновлює позивачу процесуальний строк зверення до суду.

Судом встановлено, що позивач 29 липня 2019 року з міським головю Первомайської міської ради в особі ОСОБА_7 , яка діяла на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування» уклала контракт №89 про трудові відносини між стронами.

ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника комунального підприємства «Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» на термін з 01.08.2019 року по 31.07.2022 року.

П. 5.2 вказного контракту передбачено підстави його припинення, а саме:

А) після закінчення терміну дії контракту;

Б) за згодою сторін;

В) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 вказаного контракту;

Г) з інших підстав, передбачених законодавством та вказаним контрактом.

Розпорядженням Первомайського міського голови від 25.07.2022 року №487-рк О.Демченко, 31 липня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника комунального підприємства Первомайської міської ради «Управлянн пасажирських перевезень» у зв`язку із закінченням строку дії контракту, п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Підстава: контракт №89 з керівником підприємства, що є у комунальній власності від 29.07.2019 року.

29.07.2022 року ОСОБА_1 копію вказаного розпорядження отримала та з ним ознайомилась під розпис, про що свідчить відмітка з її підписом в розпорядженні.

Розпорядженням Первомайського міського голови від 16.08.2022 року №556-рк «про внесення змін до розпорядження міського голови від 25.07.2022 р. №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », зобов`язано: «Внести зміни до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » у преамбулі та у п.1 розпорядження вираз «п.2 ч.1ст.36 КЗпПУ» замінити на «п.8 ч.1 ст.36 КЗпПУ».

Вказане розпорядження позивач отримала поштовою 31.08.2022 року.

29.07.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до міського голови Первомайської міської ради Миколаївської області з заявою про працевлаштування її у зв`язку з вимогами ст..184 КЗпПУ, оскільки вона є одинокою матір`ю, що підтверджується Витягом здержавного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №9 від 23.09.2021 року.

31.08.2022 року позивач отримамал відповідь з ВК Первомайської міської ради Миколаївської області, де зазначено, що до позивача ОСОБА_1 не може бути застосовано ч.3 ст.184 КЗпПУ, оскільки звільнення відбулося не з ініціативи роботодавця і не зв`язку із закінченням строкового трудового договору, а у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, тобто за угодою сторін визначеною пунктом 5.2 контракту №89 від 29.07.2019 року.

01.08.2022 року позивач звернулась з заявою про захист її трудових прав до Державної служби України з питань праці, з питання поспирияння її працевлаштування, оскільки її звільнення відбулось з порушенням процедури звільнення в сумеперч ст..184 КЗпПУ.

29 серпня 2022 року ОСОБА_1 отримала відповідь, де зазначено, що її звільнення відбулось відповідно до умов, визначених Контрактом, а не з ініціативи роботодавця та не у зв`язку із закінченням строкового договору, тому вимоги ч.3 ст.184 КЗпПУ до неї не можуть бути застосовані.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо того, шо вищевказані оскаржувані розпорядження свідчить про протиправні дії відповідача, суд вважає їх необґрунтованими непідтвердженими жодними доказами та надуманими. Посилання позивача на те, що в розпорядженні відсутня підстава звільнення, також не заслуговує на увагу, оскільки в розпорядженні №487-рк від 25.07.2022 року чітко заначено підставу звільнення: «контракт №89 з керівником підприємства, що є у комунальній власності»

Разом з тим, суд враховує, що при прийнятті Розпорядження від 25.07.2022 року № 487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_2 » виданого Первомайським міським головою були допушено порушення трудового законодавства проте, Розпорядженням Первомайського міського голови від 16.08.2022 року №556-рк внесено зміни до Розпорядження від 25.07.2022 року № 487-рк зобов`язано: «Внести зміни до розпорядження міського голови від 25.07.2022 року №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » у преамбулі та у п.1 розпорядження вираз «п.2 ч.1ст.36 КЗпПУ» замінити на «п.8 ч.1 ст.36 КЗпПУ».

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Такі умови є самостійними підставами для припинення трудових правовідносин сторін.

Звільнення за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, відбувається при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Підпунктом «а» пунктом 5.2 укладеного контракту № 89 передбачено, що контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту. Про припинення строку дії контракту сторони не заперечували.

Пунктом 5.5 вказаного контракту передбачено, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою Сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Позивач з власної згоди уклала контракт від 29.07.2019 року №89 з визначеним строком дії.

Заяв про продовження терміну дії контракту позивач не подавав, що строни такожнезаперечували. Звільнення позивача відбулось з підстав закінчення строку дії контракту. Оскільки ні власник ніпрацівникне висловилисвогобажання продовжити трудові відносини після закінчення строку дії контракту, то звільнення В.Слюсаренкопроведено з додержанням вимог чинного законодавства у зв`язку з закінченнм строку дії контракту. Чинне законо давство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінення строку дії контракту в судовому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки й відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Даною статтею передбачено, що сфера застосування контракту визначається законами України. Це означає, що укладення контракту можливе лише у тих випадках, коли це прямо передбачено законом.

Укладення контракту у випадках, не передбачених законами України, не дозволяється, оскільки це знижує рівень соціальної захищеності працівників та суперечить вимогам Конвенції Міжнародної організації праці Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року № 158, яка була ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України № 3933-ХІІ від 04.02.1994 та набула чинності для України 16.05.1995р.

Згідно ПКМУ від 19.03.1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», на підставі рішення ВК міської ради від 08.06.2018 року №302 «Про затвердження Положення про укладення контрактів з керівниками комунальних підприємства, установ та організацій», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україна» начальник комунального підприємства «Первомайської міської ради «Управління пасажирських перевезень» призначається на посаду шляхом укладення з ними контракту.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на

створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенніконтракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Припинення трудового договору по закінченню строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення трудового договору він вже виразив, коли підписав заяву про укладання контракту, одночасно виразивши свою волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на який він був укладений.

Доводи позивача на порушення відповідачем процедури звільнення у зв`язку з тим, що їй не запропонували іншої роботи як матері одиначці відповідно до ст..184 КЗпПУ, негрунтуються на законодавстіві.

Слід вважати, що відповідно до ст..184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

В даному випадку, оскільки звільнення позивача відбулось з підставі закінчення строку дії контракту, а не з ініціативи роботодавця та не у зв`язку із закінченням строкового договору вимоги ст..184 КЗпП України до позивача не можуть бути застосовані.

Крім того, згідно ч.1 ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що відповідач діяв правомірно, а позивач не довів наявність вини відповідача і наявність спричиненої йому моральної шкоди, негативні наслідки та її розмір, суд не вбачає підстав для відшкодування такої шкоди.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, звільнивши позивача, діяв відповідно до умов контракту до вимог діючого законодавства, отже відсутні підстави для визнання розпорядження №487-рк «Про звільнення з посади ОСОБА_5 » та розпорядження №556-рк про внесення змін до розпорядження №486-рк - незаконними, скасування їх, поновлення позивача на роботі, поновлення дії контракту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,141,259,264, 265, 351, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

встановив

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області, міського голови Первомайської міської ради Демченко О.А. в особі Первомайської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.03.2023 року.

Суддя :