Ухвала

28 березня 2023 року

місто Київ

справа № 456/3893/18

провадження № 61-4034ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», про зобов`язання до вчинення дій, визнання недостовірною інформації, визнання частково недійсним рішення, встановлення нікчемності рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» (далі - ПАТ «Львівгаз»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», в якому, з урахуванням уточнень просив:

- зобов`язати АТ «Львівгаз» доповнити внесену у програму «РГК-Біллінг» (автоматизовану систему обліку споживання і розрахунків за природний газ населенням) інформацію про наявність у споживача ОСОБА_1 газової плити та газової колонки додатковою інформацією про наявність газової опалювальної печі (вимога за позовом від 11 жовтня 2019 року);

- визнати недостовірною інформацію за актом від 19 грудня 2016 року № 112 в частині, що «цей акт складений за участю споживача ОСОБА_1 », «відмова від встановлення індивідуального вузла обліку газу за кошти ПАТ «Львівгаз» та «від підпису відмовились ОСОБА_1 » (вимога за позовом від 11 жовтня 2019 року);

- визнати недійсним рішення комісії ПАТ «Львівгаз», оформленого протоколом від 22 грудня 2016 року № 12/3-Г, в частині побутового споживача ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за відповідний календарний місяць визначати за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеним у додатку 10 до Кодексу Газорозподільних систем та зобов`язання АТ «Львівгаз» розглянути на засіданні його комісії акт про порушення від 19 грудня 2016 року № 000643 (вимога за позовом від 11 жовтня 2019 року);

- зобов`язати ПАТ «Львівгаз» встановити споживачу ОСОБА_1 комерційний ВОГ з лічильником газу, типорозмір якого відповідає витратам газу, встановленого газового обладнання (плита для приготування їжі, водогрійна колонка та опалювальна піч) (вимога за позовом від 11 жовтня 2019 року);

- встановити нікчемність рішення комісії ПАТ «Львівгаз» за протоколом від 22 грудня 2016 року № 12/3-Г в частині побутового споживача ОСОБА_1 , якою «з 01 грудня 2016 року фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за відповідний календарний місяць визначати за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку № 10 Кодексу газорозподільних систем» (за позовом від 11 жовтня 2019 року).

- визнати недійсною накопичену прострочену заборгованість за послуги газопостачання у розмірі 4 900, 05 грн (за позовом від 28 січня 2019 року).

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 10 червня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою від 24 січня 2023 року Львівський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2021 року - без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 15 березня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2023 року в частині визнання недійсною накопиченої простроченої заборгованості за послуги газопостачання у розмірі 4 900, 05 грн та визнання недостовірною інформації за актом від 19 грудня 2016 року № 112 в частині, що «цей акт складений за участю споживача ОСОБА_1 », «відмова від встановлення індивідуального вузла обліку газу за кошти ПАТ «Львівгаз» та «від підпису відмовились ОСОБА_1 », у цій частині передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки цю скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто які не підлягають касаційному оскарженню.

Щодо оцінки судових рішень, які оскаржуються учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги про зобов`язання вчинити дії, визнати недостовірною інформацію, визнання частково недійсним рішення, встановлення нікчемності рішення.

Ураховуючи предмет та підстави позову, встановлені судами обставини, а також те, що позивач є споживачем послуг з постачання природного газу, позов пред`явлено до організації, яка бере участь у наданні послуги з постачання природного газу.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Урахувавши предмет позову, судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо наявності винятків для допуску оскарження судових рішень у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначені, Суд під час вивчення касаційної скарги такі винятки не встановив.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України»

(Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом прецедентної практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 176, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», про зобов`язання до вчинення дій, визнання недостовірною інформації, визнання частково недійсним рішення, встановлення нікчемності рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2021 року постанови Львівського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак