Справа № 136/821/22
Провадження № 22-ц/801/1324/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14 червня 2023 рокуСправа № 136/821/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стяг-нення аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою відпо-відачки ОСОБА_2 на рішення Липовецького район-ного суду Вінницької області від 10 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 оскаржує в апеляційному порядку рішення Липовець-кого районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2022 року у вищезазначеній цивільній справі про стягнення із неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утри-мання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, тобто, з 28 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою апеляційного суду від 29 травня 2023 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишалася без руху із наданням їй десятиденного строку з дня отримання копії цієї ухвали для подання суду апеляційної інстанції, при бажанні, заяви на поновлення процесуального строку для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням інших поважних для цього причин та часткової сплати у дохід держави судового збору у зв`язку із поданням апеляційної скарги. Постановлення судом апеляційної інстанції ухвали з приводу обгрунтування скаржницею іншими поважни-ми причинами пропуску строку на оскарження судового рішення викликане тим, що клопотання про поновлення такого строку, зазначене в апеляційній скарзі не могло бути визнане таким, що дійсно доводить поважність причин пропуску процесуального строку та законність його поновлення.

Так в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що копію оскаржуваного рішення суду станом на 01 травня 2023 року вона на свою домашню адресу не отримувала, вона отримала примірник рішення у канцелярії суду 03 травня 2023 року. Викладені ОСОБА_2 обставини отримання копії рішення суду від 10 жовтня 2022 року не відповідають дійсності, нічим не підтверджуються, оскільки відповідно до рекомен-дованого повідомлення про вручення пошто-вого відправлення, а саме копії судового рішення, яке вона наразі оскаржує, ОСОБА_2 отримала на свою домашню адресу: АДРЕСА_1 , ще 17 жовтня 2022 року, про що на аркуші справи 26 міститься беззаперечний доказ.

Ухвалою апеляційного суду від 29 травня 2023 року скаржниці була надана можливість обгрунтувати пропуск строку на оскарження судового рішення іншими поважними причинами за їх наявності. Цією ухвалою ОСОБА_2 була попереджена судом про те, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в указаний строк або якщо під-стави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, їй буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

12 червня 2023 року на виконання вимог указаної ухвали апеляційного суду від 29 травня 2023 року судом отримана заява ОСОБА_2 про сплату судового збору у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду із доданою до заяви квитанцією. Проте недолік скарги у вигляді подання суду обгрунтуваного клопотання про понов-лення процесуального строку на оскарження ОСОБА_2 не усунула, відповідну заяву із зазначенням поважних причин пропуску строку оскарження нею не подано.

Дослідивши, ретельно проаналізувавши та оцінивши наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи поважності пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, виконавши вимоги стат-ті 357 ЦПК України, дійшов висновку, що підстави, зазначені скаржницею для понов-лення строку на оскарження судового рішення, не можуть бути визнані поважними, достатніми та об`єктивними для задоволення клопотання про поновлення цього процесуального строку. Можливість усунути недолік своєї апеляційної скарги у цій частині нею проігнорована.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується ви-значеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язко-вими для всіх форм судочинства та усіх судових інстанцій, зокрема, забезпеченням права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину тако-го захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена у належній судовій процедурі та формалізована у судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його у повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення у правах за допомогою правосуддя, яке відпові-дає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Частиною першою статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та ( або ) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи ( вирішення питання ) без повідомлення ( виклику ) її учасників, зазначений строк обчислюється з дня повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України установлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту статті 354 ЦПК України слідує, що клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Причому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непе-реборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними істот-ними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним ко-лом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуван-ням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Із матеріалів справи безумовно слідує, що оскаржуване рішення суду пер-шої інстанції ухвалене 10 жовтня 2022 року без повідомлення ( виклику ) сторін у справі. Згідно із супровідним листом суду від 14 жовтня 2022 року № 136/821/22-7246 копія повного тексту рішення суду від 10 жовтня 2022 року направлена обом учасникам справи у вказану дату та за даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ( трек-номер 885 ) отримана, зокрема, ОСОБА_2 17 жовтня 2022 року ( а. с. 26 ). ОСОБА_2 не скористалася наданою апеляційним судом можливості довести поважність пропуску нею строку на апеляційне оскаржен-ня рішення суду.

Відповідно до пункту третього частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Оскільки повідомленням про вручення ОСОБА_2 рекомендованого поштового відправлення ( трек-номер 885 ) оформлене належним чином та підтверджує отримання за вказаною у ньому адресою копії рішен-ня Липовецького районного суду від 10 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 вважається такою, що отримала копію зазначеного рішення суду.

Таким чином подаючи лише 25 травня 2023 року апеляційну скаргу, ОСОБА_2 пропустила процесуальний строк на апеляційне оскарження, передбачений статтею 354 ЦПК України, а зазначені нею доводи щодо поновлення цього строку не відпо-відають дійсним обставинам, є надуманими, такими, що на увагу не заслуговують.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верхо-венства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata ( лат. «вирішена справа» ), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини ( далі - ЄСПЛ ) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, не-обхідно тлумачити у контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верхо-венство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів ( рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» ( Brumarescu v. Romania ), пункт 61 ). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вима-гати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з од-нією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» ( Ryabykh v. Russia ), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необ-меженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення строку не буде необмеженою, ос-кільки сторони у розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження ( рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України» ).

Статтею 44 ЦПК України закріплений обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати проце-суальні обов-язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтерва-лом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися на-лежними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`яз-ки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розум-ного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судо-вого процесу. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуаль-ним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» ( Alimentaria Sanders S.A. v. Spain ), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання ( рішення у справі «МПП «Голуб» проти Украї-ни» ( MPP Golub v. Ukraine ), № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року ).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпе-чення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані ( рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року ).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

У даній справі апеляційний суд убачає доцільним зауважити, що ОСОБА_2 було достеменно відомо про наявність у провадженні Липовецького районного суду Вінницької області справи за позовом до неї ОСОБА_1 про стягнення алімен-тів на утримання сина ОСОБА_4 , оскільки 06 жовтня 2022 року вона на свою домашню адресу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення отри-мала копію ухвали суду із повідомленням про призначення справи до розгляду та до-даною копією позовної заяви ( трек-номер 564 ) ( а. с. 25 ).

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд не убачає порушення у цій ситу-ації статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. У свою чергу право на оскарження судового рішення також обмежене установленим процесуальним строком на апеляційне чи касаційне оскарження. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - прин-ципу правової визначеності.

Згідно положень частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву про по-новлення строку не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скар-гою ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки наведені нею підстави для поновлення про-пущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є неповаж-ними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

З урахуванням викладеного, керуючись нормами статей 354, 356 - 358, 381 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2022 року.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що у відповідності до норм статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається у повному розмірі за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі, зокрема, повернення заяви або скарги, відмови у відкритті провадження у справі у суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дати її постановлення і з цієї дати протягом тридцяти днів вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя - доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук