ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2743/23 Справа № 199/5600/22 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Амур-Нижньодніпроського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що нею були відкриті два карткових рахунки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно заяв про відкриття поточного рахунку.

19.05.2022 року з карткового рахунку Позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , угода №SAMDNWFC7 від 18.05.2020) було списано 9553,83 грн., та того же самого дня - 19.05.2022 року з другого карткового рахунку Позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 , угода №SAMDNWFC3 від 18.02.2020) було списано 1861,33 грн.

Списання було проведено без згоди та розпорядження позивача, без рішення суду, як погашення заборгованості згідно кредитного договору № DN/470 від 16.01.2007 р., референс договору DN673@1855741,Т списання з карткового рахунку.

Оскільки були відсутні правові підстави для списання з карткових рахунків ним було подано до відповідача вимогу про повернення безпідставно списаних з карткових рахунків грошових коштів від 20.07.2022 р.

Проте, листом від 22.07.2022 р. за вих. № 20.1.0.0.0/7-220721/11231 відповідач повідомив позивача про те, що банком правомірно здійснюється списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в забезпечення виконання зобов`язань за яким позивачем було укладено договір поруки.

Позивач зазначає, що у неї відсутня заборгованість перед банком за договором поруки, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-4356/2010 про стягнення з неї такої заборгованості, виконано в повному обсязі. В інших судових справах банку було відмовлено в задоволенні вимог про стягнення, у тому чисті з позивача, заборгованості за кредитним договором и договором поруки.

Враховуючи зазначене, позивачка просила суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 11415,16 грн. безпідставно списаних з банківських рахунків; 29108,65 грн. пені; 594,21 грн. процентів за користування грошовими коштами, всього 41118,02 грн.; стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпроського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 11415 грн. 16-коп. - безпідставно списаних з банківських рахунків, 29108 грн. 65 коп. - пені, 594 грн. 20 коп. - процентів за користування грошовими коштами, 5 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з банку витрат на професійну правничу допомогу та моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно ухвалив рішення в частині задоволення вимог про компенсацію понесеної моральної шкоди. Окрім того, на думку скаржника, судом безпідставно стягуються витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.01.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Банк) та ПП компанією «Клін Лайн» (позичальник) було укладено кредитний договір № dn/470 № DN/470 (Кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого, в межах програми мікрокредитування, за наявності вільних грошових коштів, Банк зобов`язується надати Позичальнику кредит в межах суми, обумовленої п.1.2 цього договору, на термін і на умовах, передбачених в цьому договорі, а Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені цим договором терміни, а також виконати зобов`язання згідно цього договору в повному обсязі. Сума кредиту складає 64000 (шістдесят чотири тисячі) доларів США (п.1.2 Кредитного договору). Терміни повернення кредиту, відсотків і винагороди згідно Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до цього договору). Зазначені терміни можуть бути змінені згідно п.п.2.3.3, 2.4.1 цього договору (п. 1.3 Кредитного договору). Банк зобов`язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів Позичальника в межах суми, обумовленої п. 1.2 цього договору, а також за умови виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.11 цього договору (п. 2.1.2 Кредитного договору). Позичальник зобов`язується: сплатити відсотки за користування кредитом згідно п.п.2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 цього договору, а також згідно з Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, вказаному в додатку № 1 до цього договору (п.2.2.2 Кредитного договору); здійснювати погашення кредиту в дату сплати згідно Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, вказаному в додатку № 1 до цього договору, з урахуванням п.4.11 цього договору (п.2.2.3 Кредитного договору); повну сплату відсотків і винагороди здійснити не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту (п. 2.2.4 Кредитного договору). Договір набуває чинності з моменту підписання цього договору обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (п.7.1 Кредитного договору). В додатку від 16.01.2007 р. № 1 до Кредитного договору від 16.01.2007 р. наведено графік погашення суми боргу та процентів за кредитом, згідно якого з лютого 2007 р. по січень 2010 р. включно Позичальник мав повернути в загальній сумі 64000,00 дол. США кредиту та 17258,98 дол. США процентів (а.с.27-31).

16.01.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки Поручителем перед банком за виконання ПП компанією «Клін Лайн» своїх обов`язків за кредитним договором № dn/470 від 16.01.2007 року, згідно з яким Банк встановив Боржнику кредитну лінію в сумі 64000,00 доларів США, а Боржник зобов`язався повернути кредит в строк до 15 січня 2010 року, сплачувати за його користування 16 відсотків річних згідно Графіка погашення кредиту, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 32% річних, також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі (а.с. 11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2010 року № 2-4356/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ПП компанії «Клін Лайн», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором та договорами поруки стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором № dn/470 від 16.01.2007 року в розмірі 155406,39 грн станом на 15.05.2009 року (що еквівалентно заборгованості за договором у сумі 20385,18 дол. США із яких 19082,18 дол. США- заборгованість за кредитом; 162,89 дол. США - заборгованість по процентах; 106,89 дол. США -пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 1033,19 дол. США - штрафні санкції) (а.с. 32-33).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 червня 2013 року ВП НОМЕР_9, виконавче провадження по виконавчому листу, виданому Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 2- 4356/2010 закінчено у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі (а.с. 12).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року по справі № 199/12239/13-ц, що набрало законної сили, за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Приватного підприємства «Клін Лайн», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було частково задоволено позов - стягнуто з Приватного підприємства компанії «Клін Лайн» на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість з відсотків за кредитним договором від 16.01.2007 року в розмірі 15745,03 доларів США, що в еквіваленті складає 125802,79 грн. за період з 16.05.2009 року по 03.07.2012 року. В задоволенні решти вимог до ОСОБА_1 . Відмовлено (а.с. 34-36).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 р. по справі №916/1995/20 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Приватного підприємства Компанії «Клін Лайн», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення трьох відсотків річних у сумі 1361,67 доларів США за період з 11.06.2017 року по 11.06.2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 37-39).

Отже, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 року по справі № 916/1995/20, встановлено виконанням рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в повному обсязі, а також повернення суми кредиту в повному обсязі.

18.02.2020 р. між позивачем та відповідачем укладено два договори банківського рахунку шляхом підписання Заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуг «Карта для виплат», на підставі яких відповідач відкрив позивачеві два банківських рахунки (а.с. 18-19; 21-22).

Як убачається із змісту банківської виписки позивача по рахунку № НОМЕР_5 (картка № НОМЕР_6 ) 19.05.2022р. банк списав з рахунку позивача 9553,83 грн., зазначив деталі операції «погашення заборгованості згідно кредитного договору № DN/470 від 16.01.2007р., референс договору та договору поруки DN, списання з карткового рахунку (а.с. 20).

Як убачається із змісту банківської виписки позивача по рахунку № НОМЕР_7 (картка № НОМЕР_8 ) 19.05.2022р. банк списав з рахунку позивача 1861,33 грн., зазначив деталі операції «погашення заборгованості згідно кредитного договору № DN/470 від 16.01.2007р., референс договору та договору поруки DN, списання з карткового рахунку (а.с. 23).

21 липня 2022 р. позивачем було подано до відповідача вимогу про повернення безпідставно списаних з карткових рахунків грошових коштів в загальній сумі 11415,16 грн. Також да цієї вимоги були надані копії усіх перелічених вищі судових рішень та копія Постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.06.2013р. (а.с. 24-25).

Листом від 22.07.2022 р. вих. № 20.1.0.0.0/7-220721/11231 відповідач повідомив позивача про те, що банком правомірне здійснюється списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в забезпечення виконання зобов`язань за яким позивачем було укладено договір поруки. Також позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг, як на підставу списання грошових коштів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач здійснив незаконне списання грошових коштів з поточного рахунку позивачки, тому наявні підстави для стягнення з банку моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Ухвалюючи рішення в частині правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, отже, переглядається колегією суддів саме в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 і 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору слід враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або ти чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору таке право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Відповідна правова позиція сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року, справа №216/3521/16-ц, в якій Велика Палата відступила від висновку про застосування статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів», викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що незаконне списання відповідачем з поточного банківського рахунку позивачки грошових коштів призвело до того, що остання була позбавлена засобів для існування.

Внаслідок таких неправомірних дій відповідача позивачці завдано моральну шкоду, так як вона значною мірою втратила те, на що розраховувала при укладенні договору про надання банківських послуг та вимушена була витрачати свій час для встановлення причин списання коштів.

За вказаних підстав місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди у сумі 5000,00 гривень.

При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, характер немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; принципи розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо незгоди з рішенням про стягнення моральної шкоди зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, не спростовують правильних висновків місцевого суду, тому залишаються колегією суддів без задоволення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині незгоди з рішенням щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

За ч. 8 ст. 141 ЦПК, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як убачається з матеріалів справи, представником позивачки у суді першої інстанції був адвокат Ковальчук Д.Ю.., який діяв на підставі ордеру серії АЕ N1147553 від 10 серпня 2022 р. та договору про надання правової допомоги від 21 липня 2022 року (а. с. 13-17).

Вартість правничої допомоги адвоката, що визначена пунктом 1.1. даного договору становить 16 000 грн, виходячи з вартості 1 години - 2000 грн.

Крім цього, надано суду акт виконаних робіт від 27 жовтня 2022 року, з якого вбачається, що роботи за Договором про надання правової допомоги від 21.07.2022 року виконано адвокатом у повному обсязі. Клієнту надано правову допомогу у повному обсязі згідно з договором (а.с. 80).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

Перевіривши надані стороною позивача документи на підтвердження понесених позивачкою витрат на надання правничої допомоги, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зменшити розміру витрат та стягнути із відповідача на користь позивача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказані документи подані з дотриманням положень передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів, та в повній мірі підтверджують факт надання позивачці правничої допомоги та понесених у зв`язку з цим витрат, є співмірними зі складністю справи.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач не надав належно оформленої квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, які підтверджують оплату послуг адвоката залишаються колегією суддів без задоволення, з огляду на наступне.

За змістом статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Тому доводи апеляційної скарги стосовно відмови у розподілі витрат на правову допомогу з підстав надання неналежного доказу фактичної оплати, є необґрунтованою.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідає нормам матеріального і процесуального права, та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

До відзиву на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Ковальчук Д.Ю. було подано клопотання про стягнення із АТ КБ "ПриватБанк" понесених позивачем витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 27 лютого 2023 року та акту приймання наданої правничої допомоги від 03 березня 2023 року дана сума становить 10 000 грн.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат та стягнення з АТ КБ "ПриватБанк"в користь ОСОБА_1 4000 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги за розгляд справи в судді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: