ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Суми

Справа №591/6325/22

Номер провадження 22-ц/816/826/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2023 року у складі судді Сидоренко А.П., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 липня 2012 року між сторонами був укладений Кредитний договір № 26-Ф/04-12. За умовами п. 1.1 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 218322 грн 00 коп. на строк з 13 липня 2012 року по 12 липня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 16,3% річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за кредитом, процентами та штрафу.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2016 року у справі № 591/2777/16-ц позов банку задоволено та стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 17 грудня 2015 року в розмірі 188162 грн 52 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту строкової - 143041 грн 17 коп., заборгованості по кредиту простроченої - 13764 грн 41 коп., заборгованості по процентам поточної - 1246 грн 19 коп., заборгованості по процентам простроченої - 2274 грн 40 коп., штраф за неналежне виконання договору (не страхування предмету застави) - 27836 грн. 05 коп. Фактично рішення суду виконано. Проте протягом тривалого часу заборгованість за кредитним договором не погашалась, а рішення суду не виконувалось.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору та рішення суду, відповідно до ст. 625 ЦК України банк має право вимагати від позичальника/боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками за рішенням суду (3% річних) за період з 12 березня 2017 року по 24 березня 2019 року становить 7148 грн 58 коп., а також суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 12 березня 2017 року по 24 березня 2019 року в розмірі 25582 грн 98 коп.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подало апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що рішенням суду заборгованість за кредитним договором з відповідача була стягнута. Відповідачем не заявлялося клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності у справі №591/2777/16-ц та у даній справі, а тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Вказує на те, що висновки суду першої інстанції, що позов про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, допускаються тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, суперечать вимогам закону.

Зазначає, що стягнутий з відповідача за судовим рішенням борг був фактично погашений 25 березня 2019 року, а тому банк має право вимагати від боржника сплати 3% річних та інфляційні втрати по день припинення зобов`язання.

Крім того, звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року (набрав чинність 02 квітня 2020 року) Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, за яким під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби, строки визначені, в тому числі, ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на час дій такого карантину.

Відповідачем в установлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що, позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Проте, з такими висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступних обставин.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 липня 2012 року між ПАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 26-Ф/04-12, згідно якого банком надано відповідачу кредит на суму 218322 грн 00 коп., які він зобов`язався строком до 12 липня 2019 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 16,3% річних (а.с. 8-12).

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, банк у 2016 році звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості за вказаним договором, що виникла станом на 17 грудня 2015 року, яка складалася із 143041 грн. 17 коп. - строкової заборгованості за кредитом, 13764 грн. 41 коп. - простроченої заборгованості за кредитом, 1246 грн. 19 коп. - поточної заборгованості зі сплати відсотків, 2274 грн. 40 коп. - простроченої заборгованості зі сплати відсотків. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням договору (не страхування предмету застави) відповідачу нарахований штраф в розмірі 27836 грн. 05 коп.

Заочним рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2016 року у справі № 591/2777/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 188162 грн 52 коп. боргу та 2822 грн 44 коп. судових витрат (а.с. 18).

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , стягнута за рішенням суду заборгованість була погашена відповідачем 25 березня 2019 року (а.с. 20-22).

Відповідач не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором у виді 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 24 березня 2019 року, що становить 7148 грн 58 коп., а також суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасно погашення в період з 12 березня 2017 року по 01 березня 2019 року, що становить 25582 грн 98 коп. (а.с. 19).

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлено, ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, яким їй надано кредит строком до 12 липня 2019 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення з позичальника заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами. Судовим рішенням від 02 грудня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Рішення суду фактично виконано відповідачем 25 березня 2019 року.

Проте, на вказане не звернув уваги суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, визнавши основну заборгованість відповідача задавненим зобов`язанням.

Помилковим є також посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20, оскільки вона прийнята судом касаційної інстанції за інших фактичних обставин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Враховуючи те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 25 березня 2019 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припинилося.

Наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що проведено з урахуванням розміру невиконаного відповідачем кредитного зобов`язання, відповідачем спростовано не було.

З встановлених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 за період з 12 березня 2017 року по 25 березня 2019 року 3% річних в розмірі 7148 грн 58 коп., а також інфляційні втрати, що становлять 25582 грн 98 коп.

Таким чином, у відповідності до положень п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача 3% річних в розмірі 7148 грн 58 коп., а також інфляційні втрати, що становлять 25582 грн 98 коп.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням задоволення позовних вимог та доводів апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2481 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3721 грн 50 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» 3% річних в розмірі 7148 гривень 58 копійок та інфляційні втрати, що становлять 25582 грн 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» 2481 гривню 00 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3721 гривню 50 копійок судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко