Дата документу 07.06.2023 Справа № 316/1962/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/1962/20 Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
Провадження № 22-ц/807/183/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 18.09.2015 він обіймав посаду заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». 28.12.2019 видано наказ Генерального директора ВП «ЗАЕС» № 1661 «Про зміну організаційних структур ЮУ, ВЗПК та зміну штатного розпису ВЗПК», відповідно до п. 2.2 якого з організаційної структури ЮУ виключена посада заступника начальника ЮУ з аналітично-правової роботи, яку він займав на момент підписання наказу.

31.01.2020 видано наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» №148 «Про внесення змін до штатного розпису ВП «ЗАЕС» (ЮУ)», згідно п. 1 якого введено новий штатний розпис юридичного управління ВП «ЗАЕС», який не передбачав посаду заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління, яку займав ОСОБА_1 на момент підписання наказу. Пунктом 2.3 зазначеного наказу головному юрисконсульту - начальнику ЮУ у термін до 05.02.2020 необхідно було запропонувати переведення працівників ЮУ з урахуванням їх освіти, кваліфікації та дос-

віду роботи на посади нового штатного розпису ЮУ.

У зв`язку із внесенням змін наказом № 148 від 31.01.2020 до штатного розпису ВАП «ЗАЕС» (ЮУ), виключенням на підставі п. 2.2 наказу № 1661 від 28.12.2019 з організаційної структури ЮУ посади, яка ним обіймалась, ним була направлена заява вих. № С-14 від 03.02.2020 на ім`я Генерального директора ВП ЗАЕС з проханням про переведення на рівнозначну посаду заступника начальника юридичного управління - начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, відповідь на яку він не отримав, переведення на рівнозначну посаду не відбулось.

Не зважаючи на те, що в новий штатний розпис юридичного управління введена посада заступника начальника юридичного управління - начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, яка є рівнозначною посаді, яка ним обіймалась, лише 18.02.2020, тобто з порушенням п. 2.3 наказу № 148 від 31.01.2020, йому було запропоновано переведення на посаду юрисконсульта 2 категорії відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ ВП «ЗАЕС», яка не відповідала його досвіду роботи та більш високій кваліфікації.

В той же час, без проведення конкурсу та атестації, адміністрація ВП «ЗАЕС» перевела працівників юридичного управління з посади юрисконсульта 2 категорії на посаду юрисконсульта 1 категорії, а також менш кваліфікованого працівника на керівну посаду, яка вимагає більш високої кваліфікації в юридичному управлінні, не враховуючи кваліфікації інших працівників, зокрема, й його кваліфікацію і досвід роботи на керівних посадах. При цьому, йому посади більш високої кваліфікації, наявні у новому штатному розписі юридичного відділу, адміністрацією ВП «ЗАЕС» йому жодного разу не пропонувались.

19.03.2020 його було ознайомлено з попередженням про скорочення робочого місця, ознайомлено з актом-пропозицією варіантів працевлаштування, підписаними від імені адміністрації головним юрисконсультом - начальником ЮУ, в.о. начальника управління кадрів та начальником відділу із запобігання і протидії корупції. Актом пропозиції варіантів працевлаштування від 19.03.2020 йому було запропоновано варіанти працевлаштування на шість посад, в яких під номером 3 зазначено посаду заступника начальника УРЗМІ ВП ЗАЕС, а також 28.04.2020 актом пропозиції йому запропоновані варіанти працевлаштування ще на чотири посади економіста у різних відділах ВП «ЗАЕС».

15.05.2020 він отримав повідомлення в управлінні кадрів ВП «ЗАЕС» про те, що за період з 28.04.2020 по 15.05.2020 нові вакансії, які відповідають його кваліфікації та досвіду роботи, у ВП «ЗАЕС» відкрито не було. Наказом генерального директора ВП «ЗАЕС» № 161-з від 19.05.2020 його було звільнено з 19.05.2020 у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Копія наказу № 161-з від 19.05.2020 та трудова книжку ним отримані 19.05.2020.

Позивач зазначає, що на момент його звільнення, у ВП «ЗАЕС» були в наявності інші вакансії, у тому числі, в інших підрозділах ДП «НАЕК «Енергоатом», які йому не пропонувались. Вважає незаконним його звільнення, як таке, що відбулось з порушення законодавства України, зокрема, полягає у тому, що відповідачем не були запропоновані йому всі наявні вакансії, які відповідають його професії і кваліфікації, тим самим не виконавши визначені КЗпП України зобов`язання. Крім того, роботодавцем порушено вимоги «Інструкції щодо проведення заходів щодо вивільнення працівників ВП ЗАЕС у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників» 00.УК.ИН.04-17. Також вважає, що одночасно з питанням про поновлення на роботі необхідним є вирішення питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначаючи на те, що його середня заробітна плата за період з 01.03.2020 по 30.04.2020 складає 53 001,38 грн., що підтверджується довідкою №170 від 20.05.2020, у якій також вказано, що середньоденна заробітна плата за вказаний період склала 2 523,88 грн. (т.1 а.с.102-110).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 лютого 2022 року вказаний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» № 161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компа-нія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична стан-

ція» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2020 по 10.02.2022 (включно) в загальній сумі 1 095 363 гривні 92 копійки, утримавши з неї усі необхідні податки та збори.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державне підприєм-ство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС»

подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказана апеляційна скарга надійшла до апеляційного суду через електронну пошту 17.03.2022р.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався наступними Указами Президента та на теперішній час триває.

Ухвала Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2022 року про витребування цивільної справи була направлена на електронну адресу Енергодарського міського суду Запорізької області для виконання, проте виконана не була, справа до суду апеляційної інстанції не надійшла.

Вказане відбулось у зв`язку з окупацією м. Енергодар, у зв`язку із чим наказом голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 березня 2022 року припинено роботу Енергодарського міського суду Запорізької області.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 територіальна підсудність справ Енергодарського міського суду Запорізької області визначена за Самарським районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2022 року цивільну справу № 316/1962/20 за вищевказаним позовом витребувано із Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яка була направлена на електронну адресу суду для виконання, проте виконана не була, справа до суду апеляційної інстанції не надійшла.

Відповідно до листа від 01.09.2022 року (вх. № 2994 від 05 вересня 2022) справа № 316/1962/20 з Енергодарського міського суду Запорізької області до Самарського районного суду м. Дніпропетровська не надходила.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року № 49/0/9-22, відбулася зміна територіальної підсудності справ, підсудних Енергодарському міському суду Запорізької області, яка визначена за Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2022 року направлено копії матеріалів апеляційної скарги до Ленінського районного суду м. Запоріжжя для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2023 року відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі ЄУН № 316/1962/20.

14 березня 2023р. на адресу Запорізького апеляційного суду надійшли матеріали відновленого втраченого судового провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - сплати судового збору за її подання.

06.04.2023р. надійшла заява апелянта про усунення недоліків апеляційної скарги та сплату судового збору, але платіжна інструкція № 243 від 03.04.2023р. на суму 17 691,65 грн. не поєднувалась із АСД КП «Д-3», у зв`язку із чим було спрямовано запит до Головного управління ДКСУ у Запорізькій області про зарахування вказаної суми судового збору в дохід Державного бюджету ( т. 6 а.с. 10).

14.04.2023р. надійшла відповідь про підтвердження зарахування коштів на відповідний рахунок на ім`я ГУ Державної казначейської служби України у Запорізькій області ( т. 6 а.с. 12).

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24 травня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на думку апелянта, судом зроблений помилковий висновок, який не відповідає фактичним обставинам справи та нормам трудового законодавства про те, що пропозиція прийняття участі у професійному відборі на посаду заступника начальника юридичного управління - начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів не може розглядатися як така, що пропонувалась ОСОБА_1 , який вивільняється у зв`язку зі скороченням штату. Вказується, що відповідно до п. 2.3 Наказу №148 від 31.01.2020 «Про внесення змін до штатного розпису ВП ЗАЕС (ЮУ)» головному юрисконсульту - начальнику ЮУ в термін до 05.02.2020 необхідно було запропонувати переведення працівників ЮУ, з урахуванням їх освіти, кваліфікації та досвіду роботи на посади нового штатного розпису в ЮУ. Тобто, саме головний юрисконсульт - начальник ЮУ мав визначити майбутніх кандидатів на посади нового штатного розпису ЮУ, а не самостійно позивач, що і було зроблено. Крім того, начальник ЮУ не здійснював перегрупування та не визначав працівників за переважним правом, тому суд не може обговорювати питання доцільності такої пере-становки.

Оскільки при скороченні посади, яку займав ОСОБА_1 , у штаті ВП «Запорізька АЕС» не було інших осіб, які, маючи таку ж кваліфікацію і освіту, що й позивач, займали однакову з ним посаду чи виконували однакову роботу, не було підстав для створення комісії по визначенню переважного права. Вважає помилковими доводи апелянта, що йому слід було запропонувати всі вакантні посади у всіх структурних підрозділах ДП «НАЕК», а не лише у ВП «ЗАЕС», де він працював.

Також в скарзі зазначається, що суд послався на Інструкцію в тій частині, що при скороченні штату не можна приймати нових працівників, але, на думку апелянта, це є втручанням у господарську діяльність підприємства. Суд безпідставно вважав, що оскільки позивачу запропоновано прийняти участь у професійному відборі ще задовго до ознайомлення з наказом про скорочення, то така пропозиція не є пропозицію про зайняття вакантної посади у розумінні 49-2 КЗпП.

Також апелянта вважає, що справа без вини відповідача розглядалась більше року, а тому суд мав обмежити середній заробіток річним терміном.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Вишнякова І.О. заперечила проти доводів апелянта, посилаючись на їх необґрунтованість. Просить скаргу відхилити, а рішення залишити без змін (т. 6 а.с. 121-134).

В судовому засіданні 24 травня 2023 року приймали участь всі учасники справи, надали свої пояснення та заперечення, та було оголошено перерву у розгляді справи до 07 червня 2023 року.

26 травня 2023 року від представника апелянта надійшла заява про відкладення розгляду справи, мотивована перебуванням представника відповідача ОСОБА_2 у відпустці.

Представник позивача - адвокат Вишнякова І.О. у заяві від 29.05.2023р. заперечила проти задоволення вищезазначеної заяви, посилаючись на те, що окрім ОСОБА_2 представляти інтереси відповідача можуть й інші особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Колегія, зважаючи на те, що представник відповідача ОСОБА_2 вже надала пояснення по суті апеляційної скарги в судовому засіданні 24.05.2023р. та нових доказів сторонами не було подано, а також зважаючи на наявність юридичного відділу у відповідача, працівники якого могли приймати участь замість ОСОБА_2 , яка перебувала у відпустці, закінчила розгляд справи у судовому засіданні 07.06.2023р.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта - ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Вишнякової І.О., які заперечували проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням письмових заяв по суті справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу № 161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням чисельності штату ОСОБА_1 » відбулось без дотримання вимог, визначених КЗпП України, у зв`язку з чим вказаний наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.09.2015 переведений на посаду заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (т.1 а.с. 106).

28.12.2019 по ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «ЗАЕС» видано наказ № 1661 «Про зміну організаційних структур ЮУ, ВЗПК та зміну штатного розпису ВЗПК», відповідно до якого: п. 2 - змінити організаційну структуру юридичного управління (ЮУ) згідно з додатком «Б» до наказу: п.п. 2.1 п.2 - виключено посаду «начальник управління»; п.п. 2.2 п.2 - виключено посади: «заступник начальника ЮУ з аналітично-правової роботи», «заступник начальника ЮУ з претензійно-позовної роботи»; п.п. 2.3 п.2 - виключено: аналітично-правовий, цивільно-правовий, господарсько-правовий, інформаційно-технічний відділи; п.п. 2.4 п. 2, п.п. 8.5 п. 8 - створено та введено до штатного розпису ЮУ з 02.01.2020 згідно з додатком «Ж»: головний юрисконсульт - начальник управління - 1 одиниця (код посади 1231/21124); п.п. 2.5 п.2 створено у підпорядкуванні головного юрисконсульта - начальника управління: відділ нормативно-правового регулювання, відділ договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, Інформаційно-технічний сектор; п.п. 2.6 п. 2 - створено посаду «заступник начальника ЮУ - начальник відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів»; п. 8: внесено зміни у штатний розпис ВП «ЗАЕС» на 2019, затверджений наказом №1596 від 27.12.2018, та в п.п. 8.4 п. 8 зазначено - виключено штатний розпис ЮУ згідно з додатком Ж з 01.04.2020 (т.1 а.с.61-65).

На виконання зазначеного Наказу № 1661 Генеральним директором ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» 31.01.2020 видано наказ № 148 «Про внесення змін до штатного розпису ВП «ЗАЕС» (ЮУ)», в п. 1 якого зазначено: внести з 31.01.2020 зміни до штатного розпису промислово-виробничого персоналу ВП ЗАЕС на 2020 рік, затвердженого наказом від 27.12.2019 № 1650, а саме, у штатний розпис юридичного управління (ЮУ), та введені наступні відділи та відповідні у них посади (т.1 а.с. 66): відділ нормативно-правового регулювання: начальник відділу (код КП 1229.7У23898) - 1 од., провідний юрисконсульт (код КП 2429./25500) - 1 од., юрисконсульт 1 кат. (код КП 2429 /25500) - 4 од., юрисконсульт 2 кат. (код КП 2429. /25500) - 1 од.; відділ договірної роботи та правового захисту майнових інтересів: заступник начальника управління-начальник відділу (код КП 1231) - 1 од., провідний юрисконсульт (код КП 2429./25500)- 3 од., юрисконсульт 1 кат. (код КП 2429./25500) 2 од., юрисконсульт 2 кат. (код КП2429./25500) - 2 од.; інформаційно-технічний сектор: начальник сектору (код КП 1229.7/24030) - 1 од., фахівець 1 кат. (код КП 3439./24771) - 1 од., фахівець 2 кат. (код КП 3439./24771) - 2 од. (т.1 а.с.66).

Таким чином, хоча посада позивача і була виключена зі штатного розпису Наказом № 1661 поряд з іншими, проте було створено та введено до штатного розпису і дві наступні посади: головний юрисконсульт - начальник управління - 1 одиниця (код посади 1231/21124), «заступник начальника ЮУ - начальник відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів».

21.02.2020 було видано Наказ № 568-к «Про проведення заходів щодо вивільнення працівників ЮУ у зв`язку зі скороченням штату», у тому числі, і заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) ОСОБА_1 (далі - Наказ №568-к) (т.1 а.с.79-81).

Відповідно до Наказу Генерального директора ВП «ЗАЕС» № 161-з від 19.05.2020 ОСОБА_1 звільнено з 19.05.2020 у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.58-59).

Як зазначено у п.п. 1.2 п. 1, п.п. 4.4. п. 4 «Інструкції щодо проведення заходів щодо вивільнення працівників ВП ЗАЕС у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників» 00.УК.ИН.04-17 (т. 1 а.с.75), зміни у які не було внесено: ця інструкція визначає основні принципи та порядок організації заходів щодо проведення роботи з вивільнення персоналу ВП ЗАЕС у зв`язку зі скороченням чисельності або штату (п.п. 1.2 п.1 Інструкції). Одночасно з попередженням про звільнення працівнику пропонується інша роботи у ВП ЗАЕС, яка відповідала б його спеціальності, кваліфікації, стану здоров`я. Якщо така робота відсутня, працівнику, який вивільняється пропонується будь-яка інша робота, яку він може виконувати з урахуванням освіти, досвіду роботи, стану здоров`я, у тому числі нижчі посади і менш оплачувану роботу (абзац 1 п.п. 4.4. п. 4 Інструкції).

У п.п. 4.14 п. 4 Інструкції зазначено, що при проведенні вивільнення персоналу ВП ЗАЕС, у тому числі, у зв`язку з скороченням штату працівників, наказом Генерального директора призупиняється прийом на роботу в підрозділи ВП ЗАЕС за відповідними професіями (т.1 а.с. 75). Проте, як встановлено під час розгляду справи, такого заходу застосовано не було.

В абзаці 5 змісту оспорюваного наказу № 161-з від 19.05.2020 зазначено про те, що ОСОБА_1 було запропоновано прийняти участь у професійному відборі на посаду заступника начальника управління-начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ, від участі у якому останній відмовився (т.1 а.с. 58-59), про що також зазначено і у Наказі № 568-к (т.1 а.с. 79).

Проте, слід зауважити, що Наказ № 568-к прийнято 21.02.2020 та у його пункті 1 розділу «НАКАЗУЮ» визначено, у тому числі, письмово попередити про скорочення робочих місць заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) ОСОБА_1 та вказано термін - до 25.02.2020 (т.1 а.с.79).

Положеннями частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що працівник попереджається про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та одночасно з таким попередженням працівникові пропонується інша робота.

Попередження про скорочення штату датовано 19.03.2020, у той же день з ним було ознайомлено ОСОБА_1 (т. 1 а.с.109), а не у термін до 25.02.2020, що визначено у Наказі № 568-к. Пропозиція про прийняття участі у професійному відборі на посаду заступника начальника юридичного управління - начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів (т.1 а.с. 69), яка, як встановлено вище, була створена та введена - Наказом № 1661 (т.1 а.с.61-65), надійшла ОСОБА_1 14.02.2020, тобто до дати попередження ОСОБА_1 про скорочення 19.03.2020 (т.1 а.с.109) та до дати видачі 21.02.2020 Наказу № 568-к (т.1 а.с.79), а отже, відповідно до вказаних вище вимог КЗпП України, не може розглядатися як така, що пропонувалась працівнику ОСОБА_1 , який вивільняється у зв`язку зі скороченням штату.

При цьому, «пропонування прийняття участі у професійному відборі» пропозицією від 14.02.2020 (т. 5 а.с. 10) не передбачено як нормами КЗпП України, так і вказаною вище Інструкцією по ВП ЗАЕС, оскільки у п.п. 4.4. п. 4 Інструкцій та ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено обов`язок «переведення працівника».

При цьому, також у п.п. 2.3 п. 2 Наказу №1 48 від 31.01.2020 чітко зазначено: запропонувати переведення працівників ЮУ з урахуванням їх освіти, кваліфікації та досвіду роботи на посади нового штатного розпису ЮУ та визначено термін: до 05.02.2020 (т.1 а.с.67), пропонування прийняття участі у професійному відборі не передбачено.

У пункті 4 наказу № 148 від 31.01.2020 зазначено про організацію переведення персоналу ЮУ на посади нового штатного розпису відповідно до встановлених процедур та вимог трудового законодавства України на підставі особистих заяв (т.1 а.с.67).

Також, у Наказі № 568-к від 21.02.2020 у п.п. 1.2 п.1 зазначено, що згідно зі ст. 49-2 КЗпП України слід запропонувати працівникам, що вивільняються, варіанти працевлаштування на іншу роботу у ВП ЗАЕС з урахуванням їх професії, кваліфікації, освіти, досвіду роботи (т.1 а.с.79).

Таким чином, пропозиція щодо участі ОСОБА_1 у професійному відборі на зайняття посади заступника начальника управління-начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ та відповідне посилання на це у оспорюваному наказі № 161-з від 19.05.2020, не відповідає як обов`язкам безпосередньо визначеним у Наказі № 148 від 31.01.2020 та у наказі № 568-к від 21.02.2020, а також положенням ч.ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП України, і не може вважатися як пропонуванням роботи роботодавцем у зв`язку зі скороченням штату.

Виходячи із зазначеного в Наказі № 148 від 31.01.2020, відповідач у строк до 05.02.2020, як це визначено п.п. 2.3 п. 2 наказу № 148 (т.1 а.с. 67), або як зазначено у п.4 наказу № 148 (т.1 а.с. 67), повинен був запропонувати, у тому числі, позивачу ОСОБА_1 як працівнику ЮУ, посада якого скорочується: переведення з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи на посади нового штатного розпису ЮУ у строк до 05.02.2020, або переведення персоналу ЮУ на посади нового штатного розпису, відповідно до встановлених процедур та вимог трудового законодавства України (т.1 а.с.67), або відповідно до п.п.1.2 Наказу № 568-к від 21.02.2020 запропонувати ОСОБА_1 варіанти працевлаштування на іншу роботу у ВП ЗАЕС з урахуванням його професії, кваліфікації, освіти, досвіду роботи (т.1 а.с.79), або як визначено вимогами положень ч.2 ст.40 КЗпП України у сукупності з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, запропонувати переведення на іншу роботу, вакансії якої наявні у період з 19.03.2020 по 19.05.2020 (включно).

Відповідно до Наказу № 568-к від 21.02.2020 ОСОБА_1 пропонувалось переведення на посаду юрисконсульта 2 категорії відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, від яких останній відмовився (т.1 а.с. 69). Проте в Акті про пропозицію варіантів працевлаштування від 19.03.2020 (т.1 а.с. 110-111) зазначено, що ОСОБА_1 пропонувалась посада: ЮУ, юрисконсульт 2 кат.

Разом з тим, у новому штатному розписі Юридичного управління (УЮ) - міститься посада юрисконсульта 2 категорії у 2-х відділах: у відділі договірної роботи та правового захисту майнових інтересів - юрисконсульт 2 кат. (код КП2429./25500) - 2 од. та у відділі нормативно-правового регулювання - юрисконсульт 2 кат. (кодКП2429. /25500) - 1 од. (т.1 а.с.66)

Акт про пропозицію варіантів працевлаштування від 19.03.2020 (т.1 а.с.110-111) не містить посилань на відділ, у тому числі зазначений у штатному розписі ВП «ЗАЕС» (т.1 а.с.66), а отже із яких міркувань та доказів виходив відповідач зазначаючи у наказі № 568-к від 21.02.2020, що ОСОБА_3 відмовився саме від посади юрисконсульта 2 категорії відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, встановити неможливо. При цьому, Акт про пропозиції щодо зайняття посади надійшов ОСОБА_1 з порушенням строку, визначеного у самому наказі №148 від 31.01.2020 - до 05.02.2020.

Разом з цим, виходячи із зазначеного змісту Наказу № 568-к від 21.02.2020 та штатного розпису ВП «ЗАЕС» щодо посади юрисконсульта 2 категорії, Акту про пропозиції варіантів працевлаштування від 19.03.2020 та наявних у суду інших матеріалів, неможливо достеменно стверджувати, що позивачу пропонувалась посада юрисконсульт 2 кат. у відділі нормативно-правового регулювання (код КП2429./25500).

Крім того, із наказу № 1661 та даних штатного розпису по ЮУ вбачається наявність

посади головного юрисконсульта - начальника управління - 1 одиниця (код посади 1231/21124). Проте, відомостей, що ця посада, пропонувалась позивачу, або не пропонувалась у зв`язку з невідповідністю останнього щодо освіти, кваліфікації, досвіду, тощо, або за інших законних підстав встановити не можливо, відповідачем не зазначається про цю посаду, у тому числі стосовно можливості або не можливості її зайняття позивачем за переводом.

Слід зазначити, що новий штатний розпис ВП «ЗАЕС» містить 4 од. посад юрискон-

сульта 1 кат. (код КП 2429./25500) у відділі нормативно-правового регулювання та 2 од. юрисконсульта 1 кат. (код КП 2429./25500) відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів (т.1 а.с. 66). Разом з тим, відповідачем не зазначається, проте судом вбачається із наявних матеріалів, що ці посади ОСОБА_1 не пропонувались, протилежних доказів зазначеному судом не встановлено.

Відповідно до штатного розпису ЮУ ВП «ЗАЕС», у створеному відділі нормативно-правового регулювання та відділі договірної роботи та правового захисту майнових інтересів наявні посади юрисконсульт провідний (код КП 2429./25500) - 1 од. та (код КП 2429./25500) - 3 од., проте відсутні докази того, що вказані посади пропонувались відповідачем позивачу ОСОБА_3 , у тому числі, у строк до 05.02.2020 (п.п. 2.3 п. 2 Наказу №148 від 31.01.2020), як і відомості, що позивач відмовився від переведення на ці посади або переведення є неможливим з підстав, що відповідають вимогам нормативно-правових актів.

Відповідно до Акту про пропозиції від 28.04.2020, позивачу пропонувались також наступні посади: ВП ЗАЕС, ВАМ, Бюро майнових операцій, економіст; ВП ЗАЕС, УБ, Бюро організації праці та заробітної плати, економіст з праці; ВП ЗАЕС, УСП, Група економічного аналізу, планування та праці, економіст планування; ВП ЗАЕС, УБ, планово-економічний відділ, кошторисно-договірна група, економіст з договірних та претензійних робіт (т.1 а.с.112).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 336 від 29.12.2004, із подальшими змінами, затверджено «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників» та відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 «Загальні положення» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, ним визначається перелік основних робіт, які властиві тій або іншій посаді, чим забезпечується єдність у визначенні кваліфікаційних вимог щодо певних посад, та він відноситься до нормативних документів, обов`язкових з питань управління персоналом на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності.

При цьому, як зазначалось вище, обов`язок пропонування іншої роботи у ВП ЗАЕС працівнику, який вивільняється у зв`язку зі скороченням чисельності або штату, відповідно до його спеціальності, кваліфікації, стану здоров`я, а в разі відсутності такої роботи, будь-якої іншої роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням освіти, досвіду роботи, стану здоров`я, у тому числі, нижчі посади і менш оплачувану роботу визначено і безпосередньо у п. 4 Інструкції, чинність положень якої протягом періоду, за який відповідач повинен був виконати визначений нею обов`язок, не спростована відповідачем.

Слід зазначити, що, як вбачається із Наказів № 2115-к від 17.06.2016, № 3054-к від 25.08.2016, № 4336-к від 29.11.2016, № 2047-к від 12.07.2017, № 3237-к від 14.11.2017, № 2464-к від 18.09.2018, № 17-к від 03.01.2019, № 2458-к від 06.09.2019, № 3083-к від 31.10.2019, № 3188-к від 12.11.2019 на ОСОБА_1 як заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління, покладались обов`язки начальника юридичного управління на період відсутності безпосереднього начальника ЮУ, що не заперечується відповідачем. А також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово підвищував свою кваліфікацію, про що свідчать відповідні свідоцтва (т.1 а.с. 84-88), має свідоцтво адвоката (т.1 а.с. 89).

Вирішуючи позов про неправомірність звільнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції ретельно з`ясував обставини вивільнення позивача та порушення при цьому роботодавцем вимог КЗпП щодо його працевлаштування, не запропонувавши вакантні посади у новоствореному ЮУ, які він міг обіймати з урахуванням його кваліфікації й досвіду роботи, а лише юрисконсульта 2 категорії. Обрану позивачем запропоновану посаду актом про пропозиції від 19.03.2021 заступника начальника УРЗМИ, роботодавець скоротив вже у квітні 2020р. Разом з тим, не забезпечивши йому роботу у ВП «ЗАС», відповідач не запропонував позивачу всі наявні вакантні посади, що мались у ДП «НАЕК».

Як правильно зазначив суд першої інстанції, доказів, що відповідачем при наданні пропозицій враховувались, у тому числі накази, згідно з якими він призначався в.о. начальника ЮУ у разі відсутності самого начальника, що вказує на його високу кваліфікацію, досвід роботи на керівних посадах, не надано. У визначених пропозиціях для його переведення від 19.03.2020 та від 28.04.2020 відсутня жодна посада, яка вводилась в новий штатний розпис новоствореного ЮУ, вища за юрисконсульта 2 категорії (т.1 а.с.110), та відповідачем не зазначено підстав, за яких він не пропонував позивачу інших посад, введених у новий штатний розпис Юридичного управління, як це безпосередньо визначено в п.п. 2.3 п. 2 наказу № 148 від 31.01.2020. Також відповідачем не надається доказів неможливості переведення його на жодну з посад у новоствореному ЮУ, крім юрисконсульта 2 категорії, зокрема, й на створену посаду заступника начальника управління-начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ.

Матеріали справи не містять доказів і того, що на день вивільнення позивача - 19.05.2020, йому пропонувались відповідачем і інші вакантні на підприємстві посади відповідно до його освіти кваліфікації, досвіду роботи, тощо.

Наданий перелік вакантних посад ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (крім робочих спеціальностей та оперативного персоналу) станом на 19.03.2020 та станом на 19.05.2020 - день звільнення позивача, які містять більше 20 (двадцяти) інших посад (крім робочих спеціальностей та оперативного персоналу), не пропонувався позивачу. Представником відповідача заперечується наявність вакансій і на самому підприємстві ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», які могли бути запропоновані позивачу, відповідно до його професії або спеціалізації, кваліфікації, і на день звільнення, разом з цим такі посилання не гуртуються на наявних матеріалах справи та фактично спростовуються наявними у суду письмовими доказами у їх сукупності.

При цьому, 15.05.2020 ОСОБА_1 отримано повідомлення про відсутність нових вакансій, які відповідають його освіті, кваліфікації, досвіду роботи, тощо, однак належних письмових доказів таких посилань не надано. Колегія визнає правильними вказані висновки суду, оскільки вони ґрунтуються на зібраних матеріалах справи та нормах КЗпП України. Зазначення 15.05.2020р. відповідачем позивачеві про відсутність «нових» вакансій, як про це зазначено у «повідомленні про відсутність нових вакансій», не свідчить про відсутність інших вакансій, які не є новими, але були вільними і відповідали освіті, кваліфікації, досвіду роботи ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції вірно послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15, згідно з якими, оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідачем на виконання ухвали суду від 01.07.2021 надано відомості, з яких вбачається наявність вакантних посад у інших відокремлених підрозділах ДП «НАЕК «Енергоатом» (крім робочих спеціальностей та оперативного персоналу), також станом і на день звільнення позивача ОСОБА_1 - 19.05.2020, але ці вакансії ОСОБА_1

запропоновані не були.

Враховуючи вищевикладене, правильним є висновок суду про те, що звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу № 161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням чисельності штату ОСОБА_1 » відбулось без дотримання вимог визначених законодавством, у зв`язку з чим, вказаний наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі.

Відповідно до положень статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Правильним є посилання на положення статті 235 КЗпП України, що дало підстави для висновку суду про те, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування йому середнього заробітку.

В постанові від 08.04.2020 у справі №808/2741/16 (провадження №К/9901/21219/18) Верховний Суд роз`яснив, що в разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Віршуючи питання в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції вірно керувався нижченаведеними нормами права, на підставі чого ним зроблено наступні обґрунтовані висновки.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосува-

ння судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 зазначено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Положеннями ст.235 КЗпП України визначено обмеження періоду, за який виплачується середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у один рік, разом з цим, таке обмеження не застосовується якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника.

Зважаючи на те, що даний позов пред`явлено до суду 18.06.2020, у суду не було підстав вважати, що розгляд справи відбувається у строк понад рік з безпосередньої вини позивача у справі ОСОБА_1 . З огляду на вказане, суд правомірно вважав, що у даному випадку визначене у статті 235 КЗпП України обмеження періоду в один рік, за який виплачується середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, застосуванню не підлягає.

В апеляційній скарзі відповідач наголошував на застосуванні такого обмеження, але такий довід є суто декларативним, оскільки аналізу дій відповідача з перешкоджання суду розглядати справу скарга не містить.

Суд, здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вірно керувався статтею 235 КЗпП та положеннями постанови Кабінету Міністрів України №100 від 05.02.1995, із змінами, на підставі чого визначив за період з 20.05.2020 по 10.02.2021 (включно), в якому міститься 434 робочі дні, суму у розмірі 1 095 363,92 грн. (2523,88 (одноденний) грн. х 434 робочі дні).

Визначену суму та її розрахунок відповідач не оспорює, а лише вказує у скарзі, що з неї підлягають відрахуванню його доходи, отримані за цей період.

Між тим, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність законних підстав для зменшення розміру компенсації за час вимушеного прогулу, крім податків та зборів, які підлягають обов`язковому відрахуванню з неї перед виплатою, на суму виплат отриманих ОСОБА_1 у період вимушеного прогулу.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (т. 5 а.с. 78) та відомостей з Запорізького обласного центру зайнятості (т. 5 а.с. 80-173) на ухвалу від 01.07.2021, позивачем ОСОБА_1 у період з 19.05.2020 по 07.12.2021 (включно), після його звільнення, були отримані інші доходи, у тому числі у вигляді виплат по безробіттю.

Дійсно, у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з його поновленням на роботі, вважається, що він безпідставно отримував виплати по безробіттю, але ці правовідносини перебувають у площині відносин ОСОБА_1 з Запорізьким обласним центром зайнятості, а не із роботодавцем.

Гонорари, отримані позивачем у зв`язку із виконанням цивільно-правових угод, не підлягають відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і обставини в цій частині були правильно встановлені судом, а також цим запереченням відповідача була надана правова оцінка судом першої інстанції, яка є вірною.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 визначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Але суд обґрунтовано зазначив, що викладені в цьому пункті роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону з метою, зокрема, роз`яснення частини 3 статті 117 КЗпП України, якою передбачалось, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Однак, вказана частина 3 статті 117 КЗпП України була виключена на підставі Закону України №3248-15 від 20.12.2005, таким чином, відсутні законні підстави для її застосування під час вирішення даного питання у цій справі.

Зазначене також узгоджується із висновком, викладеним Верховним Судом України

25.05.2016 у справі № 6-511цс16.

Крім того, таких положень не міститься у статті 235 КЗпП України, яка саме і регу-

лює такі виплати працівнику за рахунок роботодавця.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 20.05.2020 по 10.02.2022 (включно) в загальному розмірі 1 095 363,92 грн. з утриманням з нього усіх необхідних податків та зборів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що посилання суду на Інструкцію в частині, що при скороченні штату не можна приймати нових працівників, оскільки це є втручанням у господарську діяльність підприємства, є безпідставними в межах розгляду цієї справи. Так, в оскаржуваному рішенні судом під час розгляду справи було встановлено, що такого заходу як призупинення прийому на роботу в підрозділи ВП ЗАЕС за відповідними професіями Генеральним директором застосовано не було. Разом з тим, предметом спору даної справи є правомірність звільнення позивача, а не законність прийняття відповідачем рішення про зміну організаційної структури юридичного управління та штатного розпису.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно визнав, що позивачу було запропоновано прийняти участь у професійному відборі на зайняття посади заступника начальника ЮУ - начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів» задовго до ознайомлення з наказом про скорочення, а відтак, це не є пропозицією про зайняття посади у розумінні ст. 49-2 КЗпП, не спростовують висновків суду про порушення, допущені роботодавцем при звільненні ОСОБА_1 . Більше того, пропонування позивачу прийняти участь у професійному відборі є за своєю суттю пропозицією обійняти створену посаду шляхом конкурсного відбору, проте матеріали справи не містять жодних відомостей щодо організації відповідачем такого конкурсного відбору з метою заміщення вакантних посад працівниками, які вивільняються у зв`язку зі скороченням чисельності або штату.

Позивач вказував, що до його звільнення такого конкурсу не проводилось, а вказана новостворена посада були зайняті юрисконсультом 2 категорії, та цих обставин відповідач не спростував.

З огляду на наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України, оскільки судом ретельно та повно встановлені обставини у справі, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги фактично повторюють відзив на позовну заяву та відтворюють позицію відповідача, яку перевірено судом першої інстанції в ході розгляду справи, та колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу № 161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням чисельності штату ОСОБА_1 » відбулось без дотримання вимог КЗпП України, у зв`язку з чим вказаний наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична

станція» залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 лютого 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 червня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова