Справа № 463/7418/21
Провадження № 2/466/376/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Мошовської М.-О.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, -

установив:

30.06.2021 ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна,6, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кривоноса,6, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, в якій просить відкрити загальне провадження у справі, стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 700000,00 (сімсот тисяч гривень).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.12.2018 він звернувся з заявою про скоєння злочину у кримінальному провадженні №0001476 за ч.ч.1, 2 ст. 364, ч.ч.1, 2 ст. 191, ч.ч.1, 2 ст.194, ч.1 ст.255, ч.2 ст.256, ч.2 ст.366, ч.1 ст.384, ч.2 ст.298 КК України, яку подав на особистому прийомі директору ТУ ДБР у м. Львові Стецю В.М. Однак, відомості відповідно поданої заяви внесені не були. У зв`язку з чим він звернувся із скаргою до Личаківського районного суду м. Львова на протиправні дії та бездіяльність органу державної влади в Україні ДБР.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова зобов`язано ТУ ДБР у м. Львові внести відомості в ЄРДР відповідно його заяви від 14.12.2018.

22.12.2018 слідчим ТУ ДБР у м. Львові Щирук Т. повідомлено його про прийняття і реєстрацію заяви, вручено витяг з ЄРДР та повідомлено про його права та обов`язки потерпілого в кримінальному провадженні.

Під час проведення слідчих дій він, як потерпілий від злочину, був допитаний, ним надані копії документів, а саме звернення та ухвали слідчих суддів , які не виконанні , в тому числі по даний час , подано ряд клопотань в кримінальному провадженні.

В клопотаннях поданих ним слідчому , було відмовлено слідчим.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.04.2019 року у справі №463/2524/19 суддя відмовляє у його скаргах з підстав ч.5 ст.40 КПК України, що слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.05.2019 року у справі №463/2321/19 суддя задовольняє частково скаргу і зобов`язує провести допити процесуальних прокурорів, щодо не виконання судових рішень в кримінальному провадженні.

30.07.2019року слідчий ТУ ДБР Е.Гордон виносить постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Личаківського райсуду м. Львова 23 жовтня 2019року у справі 463/2321/19 скасовано постанову слідчого ТУ ДБР Е.Гордон від 30.07.2019 року, в якій слідчий суддя встановив не проведення слідчих дій, а в частині проведених слідчих дій , слідчим ТУ ДБР Е. Гордон не надав правової оцінки здобутим доказам.

08 жовтня 2020 року слідчий ТУ ДБР виносить постанову про закриття кримінального провадження відповідно п.10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування та у зв`язку із відсутністю в діях працівників поліції та прокуратури складу кримінального правопорушення.

20 жовтня 2020 року слідчим суддею Личаківського райсуду м. Львова у справі №463/9829/20 скасовану постанову слідчого ДБР Е. Гордон з підстав не проведення слідчих дій, в тому числі, зазначених в попередній ухвалі слідчого судді від 23 жовтня 2019року у справі 463/2321/19.

Про злочин вчинений групою осіб, службовими особами ТУ ДБР у м. Львові, ним повідомлено Державне Бюро Розслідувань . Державне Бюро Розслідувань не виконало свого обов`язку по імперативній нормі статті 214 КПКУ та відповідно ч.2 ст.56 КПК України , шо спонукало його звертатися до суду за захистом порушених його прав та порушення статті 19 Конституції України посадовими особами Державного Бюро Розслідувань .

Його права було поновлено слідчим суддею Шевченківського райсуду м. Києва 17.11.2020 року у справі №761/36626/20. Судовим рішенням зобов`язано внести в ЄРДР дані відповідно поданої його заяви. Дані в ЄРДР внесено на виконання судового рішення 04.12.2020 року ЄРДР №0000975 за ч.3 ст.382 КК України, повідомлено про його права та обов`язки потерпілого, інші статті на виконання судового рішення не внесено, що повторно порушено його права поновлені судом. Злочин вчинено в кримінальному провадженні №0000021, яким йому завдано моральної шкоди.

З 14 грудня 2018 року по даний час посадовими особами органу державної влади в Україні ТУ ДБР не проведено слідчі дії відповідно статей 2,4,5,8,9,10,11 КПК України, не вчинено процесуальні дії з урахуванням статей 84,85,86,91.92,93.94 КПК України. Слідчий виносив постанови та не приходив до суду по виклику слідчого судді . Слідчий не доводив законність винесених ним постанов в суді . Слідчий розважався в такий спосіб , отримуючи не малу платню на державній службі. Слідчі судді всі питання по кримінальному провадженні ставили йому потерпілому, що є його правом пояснювати, а обов`язком слідчого доказувати та пояснювати законність винесеної постанови.

08 жовтня 2020 року слідчий ТУ ДБР виносить постанову про закриття , маючи мету та мотив не прямого його вбивства через інфікування . На той час в розпалі інфікування корона вірусом , Личаківській суд м. Львова працює з особливим статусом при інфікованих суддях і працівниках суду. Слідчий з умислом виніс постанову в саме цей період , сам до суду не з`явився, матеріали справи не надав, що спричинило перенесення судового засідання і повторне прибуття його до суду. В наступне судове засідання слідчий не прибув, що відображено в судовому рішенні. ТУ ДБР закрите , документів не приймають і не видають , знайомитися із правою заборонено, а виносити постанови за межами Закону і здорового глузду стало практикою. Саме стрес, хвилювання за здоров`я, яке з вини посадових осіб ДБР погіршилося , що завдало моральної шкоди.

Порушено його права людини в Державі Україна посадовими особами органу державної влади в Україні, принижено честь і гідність, загроза життю та здоров`ю через можливе інфікування, стрес, хвилювання, невизначеність та дискримінацію в кримінальному провадженні.

Сума заявлена ним про відшкодування майнової шкоди занадто мала фактичній шкоді завданій посадовими особами органу державної влади в Україні. Всі параметри зазначені постановою ВС від 27.11.2019 №750/6330/17, він пережив особисто , окрім того вимога виконати закон загрожувала йому вчиненням розправи із сторони посадових осіб органу державної влади у вигляді не прямого вбивства через можливе інфікування. Доказом є періодичність , інтенсивність , масовість винесених постанов, які скасовані судом відповідно глави 26 КПК України та по даний час не виконання судових рішень.

У зв`язку з наведеним вище він змушений звернутись до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Грицко Р.Р. від 01.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання ( т.1 а.с.63).

Розпорядженням в.о. голови Личаківського районного суду м. Львова Мармаша В. від 17.01.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, передано на розгляд Шевченківському районному суду м. Львова, відповідно до ст.ст.31, 41 ЦПК України, як до суду найбільш територіально наближеного (т.1 а.с.188).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, розприділенні судді Свірідовій В.В. для розгляду (а.с.190).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.05.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні (т.1 а.с.212).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві, судовій доповіді, відповіді на відзив Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, додаткових поясненнях і практики застосування, які долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судові засідання не з`являвся, хоча судом про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся, про що свідчать долучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, на адресу суду 04.08.2021 поступив відзив від відповідача, який долучено до матеріалів справи, інших заяв та клопотань на адресу суду не надходило. (т.1 а.с.84-90)

В судовому засіданні представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові Онищак М.П. позовні вимоги заперечив повністю, покликаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву від 05.09.2021, який долучено до матеріалів справи. (т1 а.с.91-95)

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 14 грудня 2018року ОСОБА_1 звернувся у Територіальне управління ДБР, розташоване у місті Львові з заявою про вчинення злочину, який полягає в тому, що службовими особами Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області та службовими особами Львівської місцевої прокуратури № 2 не виконано ухвали слідчого судді, якою зобов`язано провести ряд слідчих дій.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова Жовніра Г.Б. від 21.12.2018 зобов`язано внести відомості в ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 , від 14.12.2018 про невиконання рішень судів посадовими особами Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській обалсті та Львівської місцевої прокуратури №2.

ОСОБА_1 22.12.2018 вручено повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви, відомості за якою внесені до ЄРДР за №0000021 від 22.12.2018 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 382 КК України.

Також, позивачу було вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого в межах кримінального провадження №0000021 від 22.12.2018.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.04.2019 відмовлено в задоволенні скарги позивача на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові від 27.03.2019 про відмову в задоволенні клопотань № 1-10 про проведення слідчих розшукових дій у вказаному кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження №0000021 від 22.12.2018 неодноразово закривалось. Востаннє, постановою слідчого від 23.12.2020 на підставі абз. 14 ч. 1 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26.01.2021, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.02.2021 в задоволенні скарги позивача на постанову слідчого від 23.12.2020 про закриття кримінального провадження відмовлено.

Зазначені вище письмові докази в судовому засіданні не заперечувались сторонами у справі, які судом оглянуті та досліджені з матеріалів кримінального провадження №0000021 від 22.12.2018 у 2-х томах.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 19.05.2021 під час розгляду справи №686/27967/19 сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Крім того, саме по собі скасування (в т.ч. неодноразове) процесуальної постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій. Окрім цього, задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.

Такий висновок узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року, заява N 48898/99, п. 54 та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, заява N 33949/02, п. 76, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі.

Також, відповідних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 04 липня 2018 року в справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 31 жовтня2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 23 січня 2019 року в справі № 308/1990/16-ц (провадження № 61-17901св18), від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17 (провадження № 61-42619св18), від 28 січня 2019 року в справі № 686/7576/18, від 12 квітня 2019 року в справі № 686/10651/18, від 16 травня 2019 року в справі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року в справі № 686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року в справі № 686/22133/18, 13 листопада 2019 року в справі № 382/814/17 (провадження № 61-28691св18), 25 листопада 2019 року в справі № 686/22462/18, від 03 грудня 2019 року в справі № 686/26653/18, від 18 грудня 2019 року в справі № 554/11821/14 (провадження № 61-28437св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 11 вересня 2020 року у справі № 638/11416/18 (провадження № 61-19755св19), від 16 листопада 2020 року у справі № 686/16839/19 (провадження № 61-9043св20), від 16 листопада 2020 року у справі № 686/1527/20 (провадження № 61-9064св20).

Тому суд приходить до висновку, що сам факт скасування постанов про закриття кримінального провадження не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, якими скасовувались такі постанови не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку між шкодою та фактом закриття кримінального провадження.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону).

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону.

Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону).

Згідно зі статтею 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казнечейська служба України, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна,6, код ЄРДПОУ 37567646;

Відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Львові, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кривоноса,6, ЄРДПОУ 42334907.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2023.

Суддя В. В. Свірідова