Справа № 466/2255/23
Провадження № 2-о/444/53/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту, який має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, приналежності заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Донецьк, актовий запис про народження №1421 від 05 жовтня 1983 року, зроблений Відділом РАЦС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області до громадянства України з метою подання нею заяви про оформлення паспорту громадянина України до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області та отримання нового паспорту замість втраченого паспорту серії НОМЕР_1 , що видавався Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 25 лютого 2000 року.

Заявник та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять такі задоволити з підстав зазначених у заяві.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надіслав відзив на заяву. Просить врахувати їх при винесенні рішення суду та справу слухати у його відсутності.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Судом встановлено, що встановлення юридичного факту, а саме належності правовстановлюючого документу не пов`язано із спадкуванням та можливим подальшим вирішенням спору про право, встановлення даного факту, що має юридичне значення не може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, а тому, суд прийшов до висновку, що вирішення питання встановлення юридичного факту приналежності документів необхідно розглядати саме в порядку окремого провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник зазначила, що жодного спору про право не має.

Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення юридичного факту - приналежності документів, необхідне заявнику для отримання нового паспорту замість втраченого.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі постанова Пленуму ВСУ).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та мала зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , що видно з копії її паспорту (а.с.9-10).

У зв`язку з тимчасовою окупацією міста Донецьк у 2014 році, вона була змушена втікати на підконтрольну Україні територію у м. Красногорівка, при цьому втративши оригінали усіх документів, в тому числі паспорта громадянина України, мобільний телефон з усіма контактами знайомих, що залишилися в м. Донецьк.

Проживаючи на підконтрольній Україні території, заявниця ОСОБА_1 змогла лише отримати дублікат свідоцтва про народження (актовий запис про народження №1421 від 05 жовтня 1983 року, зроблений Відділом РАЦС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, батьки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), що видно з його копії (а.с. 11).

Крім цього, як зазначає заявниця у заяві, їй самостійно вдалося отримати через волонтерів від знайомих, які залишились на окупованій території, лише ксерокопію свого втраченого паспорта серії НОМЕР_1 , що видавався Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 25 лютого 2000 року, і у якому місце її реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, до повномасштабного вторгнення російської федерації, ОСОБА_1 не змогла відновити втрачений паспорт, оскільки через стан здоров`я, тривалий час не могла самостійно пересуватись. У 2022 році вона була евакуйована до м. Львова та фактично проживає у м. Дубляни. У зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України, вона не може відновити втрачену інформацію про раніше присвоєний ідентифікаційний номер, оформити статус внутрішньо переміщеної особи та інвалідність, не може мати особистих засобів для існування.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не користувалась послугами банків, які використовують технологію дистанційної ідентифікації та автентифікації фізичних осіб, їй не видавалось водійське посвідчення, не оформлявся паспорт громадянина для виїзду за кордон, не оформлялися інші документи з фото, відтак ідентифікувати особу за допомогою відповідних електронних реєстрів немає можливості. ОСОБА_1 навчалась у школі №96 м. Донецьк, а також здобула середню спеціальну освіту у навчальному закладі, що знаходиться на території російської федерації, відтак, отримати відповідні відомості з навчальних закладів також у неї немає можливості.

На звернення до Головного Управління державної міграційної служби України у Львівській області з приводу оформлення паспорта громадянина України замість втраченого зразка 1994 року, їй було відмовлено у видачі паспорта зв`язку з тим, що у відповідних реєстрах відстутня інформація, необхідна для ідентифікації її особи та запропоновано встановити її особу відповідно до вимог п. 43-44 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (Порядок №302), за наявності свідків, що видно з копії такої відповіді.

Орган, який видавав паспорт знаходиться на не підконтрольній території України, отримати інформацію для ідентифікації особи ОСОБА_5 - неможливо.

Як вбачається із відповіді Головного Управління Державної Міграційної Служби у Львівській області від 25.01.2023 року №1302/1/4601-23 (а.с. 5-6) на адвокатський запит, заявниця може повторно звернутися до підрозділу для встановлення особи за наявності свідків із переліку, визначеного Порядком або із рішенням суду про встановлення особи та приналежності до громадянства України.

Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України №252-VIII від 17.03.2015 року(згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року.

Відповідно до додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275 від 02 грудня 2015 року м. Донецьк віднесений до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Актовий запис про народження №1421 від 05 жовтня 1983 року, зроблений Відділом РАЦС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області свідчить про факт народження ОСОБА_1 у місті, що знаходилось на території тогочасної Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) свідчить про приналежність заявниці до українського громадянства.

Суд враховує, що складним є підтвердження громадянства України особою, яка проживала й отримала паспорт громадянина України на тимчасово окупованій території, оскільки внутрішні (не біометричні) паспорти громадян України, які видавалися до 2016 року, є лише на паперових носіях, підтвердити їхню достовірність можна лише звіривши їх із даними архівної картки в архівах територіального органу, де вони видавалися. Проте паспорти, видані на окупованій території АР Крим та Донецької та Луганської областей, звірити неможливо. Таким чином, особу ОСОБА_1 можливо встановити лише на підставі ксерокопії втраченого паспорта, окремі дані якої підтверджуються оригіналом Свідоцтва про народження заявниці, а саме - прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження.

У Постанові від 18.02.2022 у справі №464/6696/20 Верховний Суд зробив висновок, що суд не може встановлювати тотожність осіб.

Свідоцтво про народження, як і паспорт громадянина України, є документами, що посвідчують особу, а не правовстановлюючими документами, відтак факт приналежності таких особі не може бути встановлений судом в порядку окремого провадження.

В той же час, враховуючи зміст Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Відтак, підставою для видачі особі паспорта громадянина України, за відсутності інших документів, які посвідчують особу, є встановлений судом факт її приналежності до громадянства України.

Таким чином, встановлюючи факт приналежності ОСОБА_1 до українського громадянства, суд може встановити особу заявниці на підставі фотографії, що міститься у копії паспорта громадянина Украни зразка 1994 року.

Суд враховує, що встановити юридичний факт, по іншому, як рішенням суду неможливо.

Суд приходить до висновку, що враховуючи наведені вище обставини, зазначені заявником факти, що мають юридичне значення, знайшли своє підтвердження, і як наслідок, у суду є всі підстави встановити такі.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 6, 7, 76, 77, 81, 258-259, 263, 264, 268, 294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт приналежності документів, а саме приналежності заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Донецьк, актовий запис про народження №1421 від 05 жовтня 1983 року, зроблений Відділом РАЦС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області до громадянства України з метою подання нею заяви про оформлення паспорту громадянина України до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області та отримання нового паспорту замість втраченого паспорту серії НОМЕР_1 , що видавався Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 25 лютого 2000 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Донецьк, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь держави 536,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 12.06.2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.