УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі судді

Лутая А.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ

28 березня 2023 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в якій він просить: 1) визнати припиненим зобов`язання за Договором позики від 17 серпня 2018 року, який зареєстрований за № 1937, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. у зв`язку з його повним виконанням; 2) визнати припиненою іпотеку зареєстровану на підставі Договору іпотеки від 17 серпня 2018 року, який зареєстрований за № 1938, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; 3) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно сплачені кошти в сумі 9 320 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 340 180 грн.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на наступні об`єкти нерухомості:

- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02), що належить ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку загальною площею 0,08 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:1543 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02), що належать ОСОБА_2 .

- квартиру загальною площею 50 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02), що належить ОСОБА_3 .

Заяву обґрунтовує тим, що виходячи з Договору позики ОСОБА_2 повинен був сплатити відповідачу ОСОБА_3 20 000 доларів США основного боргу та 3100 доларів США відсотків, що разом складає 23 100 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки від 17.08.2018, згідно п.20 якого за домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язання за Основним договором до 18 серпня 2021 року, цей договір передбачає, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,08 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 , в рахунок виконання зобов`язання за основним договором у порядку, передбаченому ст..37 Закону України «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на Предмет іпотеки.

Вказує, що сума боргу за Договором позики позивачем була сплачена достроково 18.06.2021. Однак, відповідач ОСОБА_3 повів себе недобросовісно, скориставшись тією обставиною, що позивач протягом тривалого часу хворів, перебував на тривалому лікуванні за межами України та не мав при собі розписок про повернення коштів, а також Договору позики, внаслідок чого не міг підрахувати сплачену ним суму, продовжував вимагати та отримувати без жодної правової підстави від ОСОБА_2 грошові кошти. Загалом після 18.06.2021 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 9320 доларів США без достатньої правової підстави. Станом на сьогодні позивач та його дружина перебувають за межами України. Дочка ОСОБА_2 перебуває на службі у Збройних Силах України. Будь-які інші особи, які б могли забезпечити нагляд та контроль за заставленим майном, забезпечити його збереження від протиправних посягань відсутні. Разом з тим, в порушення договірних зобов`язань, відповідач відмовляється припинити іпотеку, натомість продовжує вимагати повернення відсотків у невизначених сумах та погрожує перереєструвати на себе житловий будинок та земельну ділянку, які є предметом іпотеки. Існує ризик, що відповідач, у випадку реєстрації права власності на предмет іпотеки, буде вчиняти дії щодо перепродажу чи будь якого іншого відчуження нерухомого майна третім особам. Крім цього, ОСОБА_3 не повернув позивачу 9320 доларів США безпідставно отриманих, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 340 180 грн. Ураховуючи значний розмір суми заборгованості, яка складає 340 180 грн, на думку представника позивача, є всі підстави стверджувати, що відповідач буде уникати виконання судового рішення у разі ухвалення такого на користь позивача, що зможе утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення. Зокрема, існує ризик, що відповідач буде вчиняти дії щодо перепродажу чи будь якого іншого відчуження третім особам нерухомого майна, належного йому на праві приватної спільної сумісної власності. Наведені обставини викликали необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутність відповідних заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

На підставі ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Під забезпечення позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У частині шостій статті 153 ЦПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті вдповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Із укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Договору іпотеки від 17.08.2018 встановлено, що він укладений з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло з Договору позики за р№1937 від 17.08.2018, а його предметом є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,08 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 .

Згідно п.п.19, 20 вказаного Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем у строк до 18 серпня 2021 року зобов`язання за Основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису. За домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язання за Основним договором до 18 серпня 2021 року, цей договір передбачає, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, в рахунок виконання зобов`язання за основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на предмет іпотеки. В такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки.

Таким чином, з огляду на підстави та предмет позовних вимог, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно є обґрунтованою, так як існує реальна можливість для відповідача відчужити це майно третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.

Врезультаті невжиття цих заходів для позивача ОСОБА_2 можуть настати негативні наслідки у вигляді позбавлення його права власності на іпотечні об`єкти нерухомості, незважаючи на повернення грошових коштів відповідачу.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним задовольнити заяву представника позивача в частині накладення арешту на іпотечне майно.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка належить відповідачу, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача безпідставно сплачених йому коштів, тобто докази вчинення ОСОБА_3 дій направлених на відчуження належного йому майна або інших дій з метою уникнення від обов`язку по сплаті ОСОБА_2 суми боргу.

Самі лише посилання на потенціальну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для накладення арешту на його квартиру.

Крім того, суд вважає, що захід забезпечення позову, який представник позивача просить вжити, є неспівмірним позовній вимозі, оскільки вартість квартири є набагато більшою ніж сума коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача як безпідставно сплачену.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити представнику позивача у задоволенні його заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, що належить відповідачу.

Керуючись ст.ст. 149, 153, 157, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступні об`єкти нерухомості:

- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку загальною площею 0,08 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:1543 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02), що належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали направити сторонам для відому, до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області (Західне Міжрегіональне управління міністерства юстиції м.Львів) - для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Суддя А.М.Лутай