Єдиний унікальний номер 725/7883/22
Номер провадження 2/725/998/22
28.03.2023 Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Скуляк І. А.
при секретарі Ботнар Т.П.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення коштів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_1 09.08.2019 року звернувся до позивача Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості, як шукаючий роботу за сприянням у працевлаштуванні. У зв`язку з відсутністю підходящої роботи йому було надано статус безробітного. 16.08.2019 року власним підписом відповідачем було підтверджено, що він ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного. Тому 23.08.2019 року наказом НТ190823 відповідачу було призначено виплату допомоги по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу, а саме 60 % середньої заробітної плати на 360 к.д. з 23.08.2019 року по 16.08.2020 року та розпочату виплату.
За наслідками проведеного обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України було встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку як безробітний відносився до категорії зайнятого населення, оскільки знаходився у цивільно-правових відносинах з Товариством з обмеженою відподіяльністю «СУШИЯ» з 09.09.2019 року по 17.10.2019 року та отримав винагороду за виконану роботу.
Згідно п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи.
З 09.09.2019 року по 19.11.2019 року відповідач виконував роботу по договору ЦПХ та за виконання робіт отримав винагороду. При тому, він не мав законного права перебувати на обліку як безробітний та отримувати допомогу по безробіттю. А сума отриманої ним допомоги по безробіттю, є такою, що незаконно отримана та підлягає поверненню.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просив суд позов задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошення на офіційному сайті суду про виклик останнього до суду. Про причини неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків:
Так, в силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 16.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості про надання йому статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю. (а.с.5-6).
У заяві про надання статусу безробітного ОСОБА_1 підтвердив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.
Відповідач був ознайомленим з правами та обов`язками безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей.
За наслідками проведеного обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України було встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку як безробітний відносився до категорії зайнятого населення, оскільки надавав послуги за цивільно-правовим договором Товариству з обмеженою відповідальністю «СУШИЯ» з 09.09.2019 року по 19.11.2019 року та отримав винагороду за виконану роботу, що підтверджується актом №6 розслідування страхових випадків (а.с.10), листом-пояснення (а.с.11), договором про надання послуг (а.с.12-14), довідкою (а.с.15).
Згідно п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи.
Крім того, абзацом 4 підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого Постановою КМУ від 19.09.2018 року № 792 (норма діяла на момент правовідносин) передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).
Відповідно договору про надання послуг від 09.09.2019 року відповідач зобов`язався надавати послуги замовнику та відповідно до п. 3.1 договору передбачувалась виплата винагороди за наданні послуги (а.с.12 зворот).
Згідно до ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ч.4 ст.38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що «строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених Законами та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших випадків заборгованості перед Фондом не застосовується».
До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством (ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення").
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Частиною 2статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення").
Згідно п.п. 1, 9 ч. 1статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: зайнятості особи; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
Як визначено абз. 5 ч. 1ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати відповідно до Закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").
Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.
Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 545/164/17-ц.
Згідно з п. 1 ч. 1ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06 лютого 2019 року, які відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні рішення.
Враховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.
Частиною 1ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Абзацом 1 п. 6 Порядку розслідування страхових випадків обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку (абз. 3 п. 6 Порядку).
Системний аналіз вищевказаних норм свідчить, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, при цьому підставою для стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення є встановлення умисного невиконання обов`язків та зловживання ними застрахованою особою.
Суд відмічає, що в поданій заяві про надання статусу безробітного від 16.08.2019 року, відповідач зазначив, що не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, а також останній ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України "Про зайнятість населення", «;Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Суд констатує, що не подання відповідачем відомостей про його перебування у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «СУШИЯ», є обставиною, що впливає на умови виплати йому допомоги по безробіттю, тому неповідомлення ним про виникнення таких обставин свідчить про невиконання ним своїх обов`язків.
Суд не встановив обставин передбачених ст. 1215 ЦК України щодо можливості неповернення відповідачем безпідставно набутої допомоги через недобросовісність з його боку.
Відтак, суд вважає, що відповідач допустив умисне невиконання обов`язків та зловживання ними, тому в його діях є ознаки недобросовісності, які допускають повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2481 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.4,12,13,23,76-78,81,89,141,265,352,354,355 ЦПК Українисуд -,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити в повному об`ємі.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) на користь Чернівецького обласного центру зайнятостісудовий збір в розмірі 2481 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк