ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 4-с/201/12/2023
УХВАЛА

28 березня 2023 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

ВСТАНОВИВ :

Стислий виклад позицій сторін щодо предмету спору, процесуальні питання.

Вимоги заявниці та їх обґрунтування.

01 березня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій вона просить:

-Визнати неправомірними дії начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Миронової Марії про відмову у задоволенні заяви стягувача ОСОБА_1 про накладення арешту на майно, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав під №46942958 від 25.05.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

-Зобов`язати начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Миронової Марії накласти арешт на майно боржника, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав під №46942958 від 25.05.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги заявниця посилається на те, що в провадженні Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №50983765 від 27.04.2016 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області №2/263/3570/2015 від 03.11.2015 року.

02.02.2018 року головним державним виконавцем Ленінського районного відділу Державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гринько Станіславом Олександровичем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

02.02.2018 року державним виконавцем Ленінського районного відділу ДВС м. Донецька Головного ТУЮ накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , про що зроблено відповідний запис про обтяження №24647811 від 02.02.2018 року в Державному реєстрі обтяжень.

21.10.2018 року головним державним виконавцем Ленінського районного відділу Державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гринько С.О. накладено на боржника ОСОБА_2 штраф у розмірі 17952,90 грн.

03.02.2023 року заявницею подано заву про накладення арешту на нове майно боржника, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав під №46942958 від 25.05.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із відповіддю начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.02.2023 №227-5373/6 та додатку до неї, у вигляді копії постанови про арешт майна боржника від 02.02.2018 №50983765, обтяження №24647811 від 02.02.2018 є актуальним та відносить до ВП №50983765.

Проте, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.02.2023 №322586835 вбачається, що боржником ОСОБА_2 - 25.05.2022 було набуте право власності на об`єкт речового права, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 і відповідно до цієї ж інформації відсутні відомості щодо обтяження саме на цей об`єкт нерухомої власності, який зареєстрований в реєстрі 25.05.2022 №46942958.

Заявницею 17.02.2023 року подано повторну заяву з уточненням даних, стосовно яке саме майно повинно бути арештовано.

27.07.2023 на її електронну пошту надана відповідь, з якої вбачається, що арешт, який накладено 02.02.2018 року на все майно є чинним та підпадає під майно, яке було придбано 25.05.2022 року боржником.

27.07.2023 Головним державним виконавцем Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладено на боржника ОСОБА_2 штраф у розмірі 67092,35 грн.

Станом на 28.02.2023 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати

аліментів у розмірі 219229,95 грн.

Заявниця не погоджується з відмовою начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.02.2023 №227-5373/6 про накладення арешту на майно, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав під №46942958 від 25.05.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 . В судове засідання надала заяву про можливість розгляду скарги без її участі.

Правова позиція виконавчої служби.

11.03.2023 року, у відповідь на скаргу ОСОБА_1 до суду надійшов лист начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у місті Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Миронової М., яким повідомлено, що даний відділ державної виконавчої служби наразі знаходиться у м. Краматорську. Крім того, надано перелік виконавчих дій, проведених у межах виконавче провадження №50983765 від 27.04.2016 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області №2/263/3570/2015 від 03.11.2015 року, та розрахунок заборгованості по аліментах, який станом на 20.02.2020 року становить 100796,34 грн.

Крім того, начальник Донецького відділу державної виконавчої служби у місті Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Миронова М. надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника цього Відділу, у зв`язку з чим суд розглядає дану скаргу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом та їх аналіз:

В провадженні Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №50983765 від 27.04.2016 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області №2/263/3570/2015 від 03.11.2015 року.

02.02.2018 року головним державним виконавцем Ленінського районного відділу Державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гринько С.О. винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2

03.02.2023 року заявницею подано заву про накладення арешту на нове майно боржника, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав під №46942958 від 25.05.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.02.2023 №227-5373/6 та додаток до неї, у вигляді копії постанови про арешт майна боржника від 02.02.2018 №50983765. З відповіді вбачається, що обтяження №24647811 від 02.02.2018 є актуальним та відносить до ВП №50983765.

Проте, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.02.2023 №322586835 вбачається, що боржником ОСОБА_2 - 25.05.2022 було набуте право власності на об`єкт речового права, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 і відповідно до цієї ж інформації відсутні відомості щодо обтяження саме на цей об`єкт нерухомої власності, який зареєстрований в реєстрі 25.05.2022 №46942958.

Заявницею 17.02.2023 року подано повторну заяву з уточненням даних, стосовно яке саме майно повинно бути арештовано.

27.07.2023 на її електронну пошту надана відповідь, з якої вбачається, що арешт, який накладено 02.02.2018 року на все майно є чинним та підпадає під майно, яке було придбано 25.05.2022 року боржником.

Отже, предметом спору є питання про те, чи розповсюджується арешт усього майна, належного боржнику, на нерухоме майно, що придбане ним після застосування цього арешту.

Мотивована оцінка аргументів, наведених сторонами щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, застосоване законодавство.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні встановлюються Законом, а якщо вони не визначені Законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії..

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частини друга статті 56 Закону).

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя статті 56 Закону).

Наведені законодавчі приписи є загальними у питанні застосування арешту до майна боржника, і лише арешт коштів та інших цінностей боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, має свої особливості щодо часу дії такого арешту.

Так, згідно із прямою вказівкою законодавця у ч.4 ст.48 Закону, накладений виконавцем арешт на кошти боржника на певних рахунках поширюється також на кошти на тих рахунках боржника, що будуть ним відкриті у майбутньому. При цьому, відкриття нових рахунків боржником після накладення виконавцем арешту на грошові кошти зумовлює кримінальну відповідальність посадових осіб боржника, про що виконавець направляє подання до правоохоронних органів (ч. 4 ст. 52 Закону).

Застосування ч.4 ст.48 Закону за аналогією щодо поширення дії накладеного арешту на інше майно боржника, яке у нього з`явиться у майбутньому є помилковим, адже Закон не передбачає застосування його положень за аналогією, а навпаки, імперативно, як вже згадано вище, у ст.1 Закону встановлено, що проведення виконавцем виконавчих дій має відбуватися на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Крім того, саме через особливий режим використання коштів законодавець встановив виключення із загального правила і передбачив можливість арешту грошових коштів незалежно від їх фактичної наявності на рахунках та без їх попереднього опису.

Зазначені обставини виключають можливість поширення положень ч.4 ст.48 Закону щодо арешту коштів на «майбутніх» рахунках боржника, також і на інше майно боржника, яке він може набути після накладення виконавцем арешту на все його інше майно, зокрема, - нерухоме. Відтак, якщо боржник придбав нерухоме майно після дати накладення арешту на все його майно, то накладений виконавцем арешт на таке нерухоме майно, не поширюється.

Такий висновок узгоджується із алгоритмом застосуванням пошукових можливостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Зокрема, відомості про наявність арешту, накладеного державним виконавцем на все нерухоме майно боржника, відображаються лише у разі перевірки наявності такого арешту в зазначених Реєстрах виключно за анкетними даними боржника. Водночас, при перевірці факту обтяжень конкретного об`єкту нерухомості, право власності на який боржник набув після накладення арешту на все його майно, такий арешт у Реєстрах не відображається, та жодних перешкод відчуженню боржником цього об`єкту нерухомості з метою ухилення від боргових зобов`язань, не створює. Така ситуація нівелює завдання виконавчого провадження та арешту майна боржника, як процесуального інструменту реального виконання судового рішення.

Висновки суду.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове

рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.74 України «Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що

рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В даному випадку, з огляду на викладене вище, суд доходить до висновку, що доводи заявниці стосовно неправомірної бездіяльності начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Миронової Марії щодо відмови у задоволенні заяви стягувача ОСОБА_1 про накладення арешту на майно, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав під №46942958 від 25.05.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Водночас, вимога про зобов`язання саме цієї посадової особи накласти арешт на зазначене майно боржника, не узгоджується із приписами ч.2 ст.451 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, відповідно до абз.2 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

За таких умов, зобов`язання виконати дії, пов`язані із накладенням арешту на згадану квартиру, має бути покладено на державного виконавця, у провадженні якого знаходиться дане виконавче провадження.

Однак, з огляду на вимоги скарги, якою оскаржується бездіяльність не державного виконавця, а начальника відділу виконавчої служби з приводу незабезпечення накладення арешту на квартиру, то суд вважає за можливим покласти на цю посадову особу обов`язок виконати приписи абз.2 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: зобов`язати державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження №50983765 від 27.04.2016, накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до вимог чинного законодавства, якщо вона, на момент накладення такого арешту належатиме боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та він матиме статус боржника в цьому провадженні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1,11,13,18,48, 56,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 247, 258-260, 447, 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Миронової Марії про відмову у задоволенні заяви стягувача ОСОБА_1 про накладення арешту на майно, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав під №46942958 від 25.05.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вжити заходів, спрямованих на виконання приписів абз.2 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зобов`язання державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження №50983765 від 27.04.2016, накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до вимог чинного законодавства, якщо на момент накладення такого арешту вона належатиме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та він матиме статус боржника в цьому провадженні.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня її вручення.

Суддя С.С. Федоріщев