гСправа № 358/1050/21 Провадження № 2/358/193/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції з Придніпровським районним судом м. Черкаси та за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon», цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати грошові кошти в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, які були сплачені ним відповідачу ОСОБА_2 в період часу з 09.06.2020 року по 07.09.2020 року безпідставно набутими та такими, що підлягають поверненню позивачу, стягнути із відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.06.2020 року, за попередньою домовленістю зі своїм товаришем ОСОБА_2 , він керував його автомобілем Фольцваген Пассат та о 01.50 год., на перехресті вулиць Надпільна - Пастерівська в м. Черкаси потрапив у ДТП з автомобілем Опель Омега, яким керував ОСОБА_5 . В результаті вказаної ДТП, транспортний засіб Фольцваген Пассат В5, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортний засіб Опель Омега отримали механічні пошкодження. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2020 року, у справі № 711/4021/20 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак, за період часу з 09.06.2020 року по 07.09.2020 року, на вимоги ОСОБА_2 про відшкодування йому матеріальної шкоди за розбитий автомобіль, ним (позивачем) було надано відповідачу грошові кошти в сумі 70 000 гривень, з яких 51 600 гривень перерахував з власної картки ПАТ КБ «Приват Банк» на особисту картку відповідача, а 18 400 гривень, різними сумами відповідач отримував від нього за місцем проживання позивача, попередньо домовившись про зустріч. Грошові кошти у сумі 18 400 гривень передавались у присутності дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .

Оскільки, безпосереднім винуватцем завдання матеріальної шкоди ОСОБА_2 є винуватець ДТП - ОСОБА_5 , що підтверджено постановою суду від 02 липня 2020 року у справі № 711/4021/20 то саме до нього відповідачем мають пред`являтись вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої автомобілю останнього внаслідок ДТП. Водночас, всупереч нормам цивільного та цивільного-процесуального законодавства, відповідач під приводом виконання цивільного обов`язку щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП саме ним (позивачем), як особою, яка керувала його автомобілем, без будь-яких на те правових підстав в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП, заволодів його грошовими коштами в сумі 70 000 гривень, чим завдав матеріальних збитків.

17 листопада 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Зазначив, що позивач ОСОБА_4 з відповідачем перебував у дружніх відносинах. В лютому 2020 року позивач звернувся до відповідача та його партнера ОСОБА_7 з проханням провести ремонтні роботи після пожежі в будинку, та в ході виконання ремонтних робіт за кошти відповідача ОСОБА_2 було придбано матеріали на загальну суму 59 158, 20 грн. (без врахування вартості самих робіт), що підтверджують видаткові накладні, оскільки ОСОБА_4 на той час перебував у скрутному фінансовому становищі, та погодив з ОСОБА_2 , що поступово відшкодує понесені витрати відповідачем, шляхом переведення грошових коштів на картковий рахунок, що належить відповідачеві. Крім того, у відзиві зазначено, що сторона позивача намагається ввести суд в оману, видавши перераховані кошти в розмірі 51 600 гривень за відшкодування шкоди, завданими діями позивача в результаті настання 06.06.2020 дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі ОСОБА_4 який керував автомобілем Фольцваген Пассат В5, д.н.з. НОМЕР_1 належним дружині відповідача ОСОБА_8 , та якою позивач керував за попередньою домовленістю з відповідачем ОСОБА_2 , натомість вказані кошти було спрямовано ОСОБА_4 на погашення існуючої заборгованості перед ОСОБА_2 за виконання останнім ремонтних робіт, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7

29 листопада 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, де зазначається про те, що з огляду на відзив, відповідач ОСОБА_2 визнає факт отримання коштів від ОСОБА_4 у сумі 59 158, 20 грн., які йому були перераховані на банківську картку, однак отримання даних коштів пояснює виконанням боргових зобов`язань перед ним зі сторони позивача ОСОБА_4 . Також відповідач стверджує, щодо позики коштів ОСОБА_4 , що за домовленістю між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , останнім вказана сума коштів була витрачена на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонту після пожежі в помешканні ОСОБА_4 , а в подальшому в рахунок погашення заборгованості за укладеною домовленістю позивачем були перераховані дані кошти відповідачу на його банківську картку. Однак, вказані обставини заперечуються, оскільки жодними письмовими доказами відповідачем не підтверджується існування боргових зобов`язань. Натомість підтверджує, що в його помешканні проводилися ремонтні роботи, які здійснювалися саме ОСОБА_7 разом з ОСОБА_2 , який виконував функції підсобного робітника. Та вказаний ремонт проводився виключно коштами ОСОБА_4 , жодних домовленостей, щодо позики у ОСОБА_2 чи у його керівника ОСОБА_7 між ними не було. Видатковими накладними, щодо додані до відзиву не підтверджується боргові зобов`язання у ОСОБА_4 перед відповідачем, твердження щодо позики коштів позивачу ОСОБА_4 є надуманими. Зазначені накладні дійсно могли видаватися на ім`я ОСОБА_2 , так як він при купівлі матеріалів повідомляв ОСОБА_4 , про те що має знижки, які будуть активні виключно у тому випадку якщо він купуватиме будматеріали від власного імені. Так, розрахунок проводився особисто ОСОБА_4 готівкою, та для отримання знижки видаткові накладні друкувалися на ім`я ОСОБА_2 . Крім того, відповідач ОСОБА_2 немає постійного місця роботи, а відтак стабільного доходу, тому належність коштів в сумі 59 158, 20 грн. ОСОБА_2 є непідтвердженою. Натомість, позивач ОСОБА_4 має постійне місце роботи, а відповідно стабільний дохід, тому жодних потреб у позичках коштів не мав. При цьому, 20.09.2020 після повідомлення ОСОБА_4 ОСОБА_2 та його дружини про наміри звернутися до суду, між позивачем та дружиною відповідача ОСОБА_8 була телефонна розмова, в ході якої його дружина повністю підтверджує отримання її чоловіком коштів, про які йдеться в позовній заяві та пропонує ОСОБА_4 вирішити дану проблему шляхом повернення йому коштів, що були перераховані на картку відповідача, а ОСОБА_4 має віддати автомобіль такої ж марки, моделі, року випуску у справному стані, що підтверджується копією аудіозапису долученого до матеріалів справи. Зважаючи на вказані обставини представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив від 02.12.2021 представник відповідача зазначає, що в тексті відповіді на відзив на позовну заяву, представник позивача самостійно підтверджує факт проведення ремонтних робіт відповідачем та ОСОБА_7 в житловому приміщенні яке належить позивачеві. Також підтверджується купівля ОСОБА_2 матеріалів спрямованих на облаштування будинку ОСОБА_4 . Проте представником позивача зазначено, що безпосередній розрахунок за вказані матеріали проводився самостійно позивачем, оскільки відповідач не міг мати такої суми коштів, однак таке твердження є лише припущенням, оскільки ніякими доказами не підтверджено дану обставину. Аудіозапис телефонної розмови наданої позивачем вважають неналежним та недопустимим доказом, як такий що одержаний з порушенням порядку встановленого законом. При цьому, в записі діалогу, йдеться саме про повернення коштів страхового відшкодування отриманих від АТ СК «КРАЇНА» в розмірі 40 795, 00 грн. за фактом ДТП, що мала місце 06.06.2020 за участі ОСОБА_4 . Жодні згадки про повернення коштів, перерахованих позивачем раніше на картковий рахунок ОСОБА_2 відсутні, а тому аудіозапис не встановлює дійсні обставини справи.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та врахувати обставини викладені у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві, та запереченні на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Пояснення сторін у позові і відзиві на нього та зміст відповіді на відзив свідчать, що сторони у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у дружніх відносинах, і між ними фактично склалися договірні відносини на підставі усної домовленості щодо проведення ремонтних робіт у належному позивачу будинку.

Так, матеріалами позовної заяви підтверджується та не спростовується сторонами, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у лютому 2020 року було досягнуто домовленостей про проведення ремонтних робіт по відновленню після пожежі житлових умов у належному позивачу будинку.

Як вбачається з наданих позивачем копій квитанцій про перерахування коштів та згідно виписок з карткового рахунку ПАТ КБ «Приват Банк» - ОСОБА_4 в період часу з 09.06.2020 року по 07.09.2020 на банківську платіжну картку Акціонерного товариства «ПУМБ» за № НОМЕР_2 , яка згідно інформації отриманої на підставі ухвали Богуславського районного суду Київської області від 18.05.2022 (а.с.131), належить ОСОБА_2 , здійснено перерахування коштів різними сумами за вказаний період, в загальному на суму - 51 600, 00 грн. (а.с. 6-22).

Відповідач ОСОБА_2 визнає факт отримання вказаної суми грошових коштів та стверджує, що ці кошти було сплачено ОСОБА_4 на погашення існуючої заборгованості перед ним ( ОСОБА_2 ) за виконання ремонтних робіт в будинку позивача.

Згідно відомостей наданих відповідачем, вбачається, що в період часу з 17.03.2020 по 21.04.2020 було придбано матеріали для проведення ремонтних робіт на загальну суму 59 158,20 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних № 934 від 17.03.2020, № 942 від 17.03.2020, № 937 від 17.03.2020, № 1047 від 24.03.2020, № 1171 від 03.04.2020, №1267 від 10.04.2020, № 1288 від 13.04.2020, № 1394 від 21.04.2020 виданими ФОП « ОСОБА_9 » на ім`я ОСОБА_2 .

Також в судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2020 року о 01 годині 50 хвилин в м. Черкаси на перехресті вулиць Надпільна-Пастерівська водій ОСОБА_5 керував автомобілем Опель Омега, д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по другорядній дорозі по вул. Пастерівська, не надав переваги в русі автомобілю Вольцваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі по вул.Надпільна, внаслідок чого відбулося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно копії постанови судді Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/4021/20 від 02.07.2020 у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 06.06.2020, винним визнано водія автомобіля Опель Омега, д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_5 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.171).

З тексту заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву та пояснень представника відповідача наданих в судовому засіданні вбачається, що власниці транспортного засобу марки Фольцваген Пассат В5, д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_8 за фактом ДТП, що мала місце 06.06.2020 за участі належного їй автомобіля під керуванням ОСОБА_4 на етапі досудового врегулювання страхової справи, страхова компанія ОСОБА_5 ( винуватця ДТП) 23 липня 2020 року здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 40 795, 00 грн. На підтвердження вказаних обставин відповідачем додано до позовної заяви фото скріншоту екрану телефону із повідомленням про отримання вказаних коштів 23.07.2020.

Також на підтвердження позовних вимог в якості доказів суду надано скрін-копії СМС листування позивача з відповідачем (а.с.23-27) та приєднано ці копії до матеріалів справи. У сторони позивача було витребувано оригінал електронного доказу для дослідження його в судовому засіданні.

Однак, суду не було надано оригінал електронного доказу, тому такий доказ не досліджувався в судовому засіданні.

Відтак, суд не бере до уваги в якості належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог досліджену переписку у застосунку встановленому на мобільному телефоні (а.с.23-27), як паперову копію електронного доказу.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він разом з його товаришем ОСОБА_2 в квітні - травні 2020 року здійснювали ремонтні роботи після пожежі у будинку, де мешкає позивач ОСОБА_4 . При цьому, йому відомо, що під час закупівлі матеріалів для проведення ремонтних робіт ОСОБА_2 здійснював придбання деяких матеріалів за власні кошти, але на які суми йому не відомо. Крім того, у позивача не завжди були гроші, а тому частину коштів за придбання матеріалів сплачував він ( ОСОБА_7 ). Також деякі матеріли привозили позивач і відповідач разом.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та чув як вони спілкувалися після аварії що трапилася, в наслідок якої було пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 . Під час розмови між хлопцями, вдома в ОСОБА_4 чув, як ОСОБА_11 сварився та вимагав повернення коштів, при цьому сказав що кошти ОСОБА_12 поверне в будь-якому разі, на що останній відмовився. Передачі коштів не бачив. В рахунок позики коштів не надав нікому з сторін.

Свідок ОСОБА_8 пояснила в судовому засіданні, що в будинку ОСОБА_4 її чоловік ОСОБА_2 разом з ОСОБА_7 здійснювали ремонтні роботи після пожежі. Чула розмови, що будівельні матеріали для ремонту придбавались її чоловіком за особисті кошти, які в подальшому за попередньою домовленістю йому обіцяв віддати ОСОБА_4 . Однак, в її присутності кошти ОСОБА_4 не передавалися. Також свідок підтвердила, що у них із чоловіком булим достатні заощадження близько 10 тисяч доларів. Вона не була присутньою, коли позивач передавав її чоловіку 18000 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача також послався на долучений до справи аудіозапис, на якому за його твердженням міститься запис розмови ОСОБА_4 із дружиною відповідача ОСОБА_2 , в ході якої остання підтвердила, передачу грошових коштів ОСОБА_4 її чоловікові під приводом виконання цивільного обов`язку щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Так, в матеріалах справи міститься електронний носій з записом телефонної розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (згідно пояснень позивача), копія якого засвідчена електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», який надано позивачем (а.с. 99).

Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судом під час розгляду справи не досліджувався аудіозапис телефонної розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_8 - дружини відповідача ОСОБА_2 , який надано позивачем, оскільки представник відповідача заперечував проти їх прослуховування, посилаючись на таємницю телефонних розмов, яка захищається законом, та те що такий одержаний з порушенням порядку встановленого законом, а відтак є недопустимим доказом.

Оригінал електронного доказу не було надано суду.

За наведених обставин електронний носій з записом телефонної розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , не береться судом до уваги.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 77 ЦПК України закріплює принцип належності доказів - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Правила допустимості доказів наведені у статті 78 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що сторони перебували в дружніх відносинах, та між сторонами по справі виникли усні договірні відносини, а саме між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з приводу проведення ремонтних робіт у належному позивачу будинку.

Відповідач ОСОБА_2 визнає факт отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_4 у сумі 51600 гривень на свій картковий рахунок та стверджує, що ці кошти було сплачено ОСОБА_4 на погашення існуючої заборгованості перед ним ( ОСОБА_2 ) за виконання ремонтних робіт в будинку позивача.

Позивач ОСОБА_4 стверджує, що 51600 гривень за період часу з 09.06.2020 року по 07.09.2020 року, він перерахував з власної картки ПАТ КБ «Приват Банк» на особисту картку відповідача ОСОБА_2 на вимогу останнього про відшкодування йому матеріальної шкоди за розбитий автомобіль. Також передав відповідачу 18400 гривень за оренду автомобіля, який необхідно було для здійснення поїздок на час ремонту пошкодженого автомобіля.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Частина 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна ( відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України ).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають : 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 зроблено такий висновок: «Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України».

Як на підставу заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач отримав кошти в сумі 70 000 грн. без достатньої правової підстави у зв`язку з тим, що ці кошти він надав ОСОБА_2 на його вимогу в рахунок відшкодування йому матеріальної шкоди за розбитий автомобіль помилково, оскільки як йому в подальшому стало відомо, що безпосереднім винуватцем ДТП є ОСОБА_5 , що підтверджено постановою суду від 07.07.2020 у справі № 711/4021/20. Однак, всупереч нормам цивільного та цивільного-процесуального законодавства, відповідач під приводом виконання цивільного обов`язку щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП саме ним (позивачем), як особою, яка керувала його автомобілем, без будь-яких на те правових підстав в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП, заволодів його грошовими коштами в сумі 70 000 гривень, чим завдав матеріальних збитків.

Тобто, за твердженнями позивача, безпідставне набуття відповідачем грошових коштів було результатом саме його поведінки.

Однак, таке обґрунтування позову викликає об`єктивні сумніви, оскільки належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів саме з приводу врегулювання наслідків дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.06.2020 позивач не надав, та жодних обставин, які б свідчили про передачу зазначених коштів на вимогу ОСОБА_2 про відшкодування йому матеріальної шкоди за розбитий автомобіль, суд не встановив.

Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 1212 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.03.2023.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов