КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/213/22 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/3255/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тимошенка Олександра Володимировича, який представляє інтереси приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» було укладено Договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу №К-08-21-0014 від 04 січня 2021 року, відповідно до якого виконавець забезпечує приєднання та підключення електроустановок об`єкта замовника до електричних мереж системи розподілу за адресою АДРЕСА_1 .

22 січня 2021 року Замовник здійснив виконання п.4.1. Договору у вигляді стовідсоткової оплати за виконання послуг приєднання у розмірі 117 420,00 грн.

З урахуванням визначених сторонами строків виконання Договору та беручи до уваги передбачені строки Кодексом систем розподілу - строк виконання зобов`язання з боку виконавця закінчився 09 березня 2021 року.

Проте, надані послуги у строки, передбачені умовами Договору не були зроблені.

Відповідальність за порушення строків більше ніж на 120 днів від строку приєднання абз.2 п.5.3. Договору настає з 06 липня 2021 року, адже саме підключення відбулось 07 вересня 2021 року.

Таким чином, відповідач порушив умови абз.2 п.5.3. Договору та п.4.2.4. Кодексу систем розподілу в частині строків надання послуг з приєднання більше ніж на 120 календарних днів від строку приєднання, визначеного умовами договору, що є підставою для повернення коштів, отриманих як попередня оплата, а саме 117 420,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень п.п. 4.1, 5.3 договору позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 117 420,00 грнта розраховану пеню у розмірі 33 934,38 грн, що разом становить у розмірі 151 354, 38 грн, а також судові витрати.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь на користь ОСОБА_1 117 420,00 грн - суми заборгованості; 33 934,38 грн - пені, а всього - 151 354,38 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1513,54 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7800,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокатом Тимошенком О.В., який представляє інтереси ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем було повністю дотримано вимоги діючого в Україні законодавства, що визначає вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини оператора систем розподілу, користувачів системи розподілу та замовників послуги з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок.

Фактом виконання зобов`язання ОСР з приєднання об`єкта замовника (будівництва електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта Замовника від місця забезпечення потужності в точку приєднання) є факт подачі напруги в узгоджену точку приєднання.

Умови Договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу № К-08-21-0014 від 04 січня 2021 зі сторони відповідача порушені не були, оскільки 18 червня 2021 року послугу з приєднання було виконано, на адресу позивача направлено акт №91616330 приймання-передачі наданої послуги по приєднанню до електричних мереж, однак ОСОБА_1 відмовився його підписувати, мотивуючи відмову відсутністю приладу обліку електричної енергії, а 07 вересня 2021 року відбулося підключення електричної енергії після подання споживачем заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

07 лютого 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від адвоката Тонконога В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 - надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» залишити без задоволення, а рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що предметом договору про стандартне приєднання до електричних мережі системи розподілу К-08-21-0014 від 04 січня 2021 року є будівництво, реконструкція, технічне переоснащення та введення в експлуатацію електричних мереж: зовнішнього електрозабезпечения об`єкта замовника від точки забезпечення потужності до точки приєднання.

Умови Договору прямо визначають, що факт їх виконання є приєднання, підключення, подача робочої напруги, перевірка подачі робочої напруги.

Крім того, у відзиві вказано, що позивач не прийняв роботи по Акту №91616330 приймання-передачі наданих послуг від 18 червня 2021 року шляхом направлення листа від 01 вересня 2021 року, натомість відповідач вважає, що відсутність підпису позивача на Акті є ознакою прийняття робіт.

07 вересня 2021 року було підписано заяву-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а Актом №307324 від 07 вересня 2021 року опломбовано лічильник.

Тобто, виконання умов Договору про стандартне приєднання до електричних мереж №К- 08-21-0014 від 04 січня 2021 року в частині приєднання до електричних мереж відбулось лише 07 вересня 2021 року, а не 18 червня 2021 року як зазначено в Акті.

У відзиві, керуючись п.8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, адвокат Тонконога В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 зазначає, що орієнтований розрахунок понесених позивачем на послуги адвоката становить 7000,00 грн.

21 лютого 2023 року від адвокат Тонконога В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу, разом з додатками та доказами про направлення даної заяви стороні відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зі сторони відповідача відбулося порушення п.п. 4.2.4. та 4.2.5 Кодексу систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП № 310 від 14 березня 2018 року, оскільки відповідачем не було повідомлено замовника про збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання до електричних мереж системи розподілу, та відповідно належним чином не було розглянуто вимогу замовника про повернення коштів.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується, виходячи з таступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2021 року між ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» та ОСОБА_1 укладено Договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу №К-08-21-0014, відповідно до якого Виконавець забезпечує приєднання та підключення електроустановок об`єкта Замовника до електричних мереж системи розподілу за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно п.3.1.1. Договору, виконавець послуг зобов`язаний розпочати (після виконання Замовником зобов`язань щодо авансової оплати в розмірі 100 плати, визначеної п.4.1. цього Договору) в установленому порядку приєднання об`єкта (електроустановок) Замовника до електричних мереж системі розподілу.

Роботи операторів систем розподілу та передачі регулюється Кодексом систем розподілу, затвердженої Постановою №310 від 14 березня 2018 року.

Відповідно до п.4.2.4. Кодексу систем розподілу затвердженої Постановою №310 від 14 березня 2018 року, строк надання послуги зі стандартного приєднання для електроустановок замовника першого ступеня потужності становить 45 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником. ОСР вартості приєднання відповідно до договору про приєднання. Для електроустановок замовника другого ступеня потужності цей строк, становить 60 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості, приєднання відповідно до договору про приєднання.

Отже, Кодексом передбачена можливість збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання через затримку здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики (затримка в погодженні власника (власників) або Користувача (Користувачів) земельної ділянки (земельних ділянок).

22 січня 2021 року Замовник здійснив виконання п.4.1. Договору у вигляді стовідсоткової оплати за виконання послуг приєднання у розмірі 117 420,00 грн.

З урахуванням визначених сторонами строків виконання Договору та беручи до уваги передбачені строки Кодексом систем розподілу - строк виконання зобов`язання з боку Виконавця закінчився 09 березня 2021 року.

Проте, надані послуги у строки передбачені умовами Договору не були зроблені.

31 серпня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було отримано Лист №03/800/12511 від 10 серпня 2021 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»з Актом №91616330 приймання-передачі наданих послуг від 18 червня 2021 року та вимогою його узгодити.

Відповідно до п. 8.1. Договору, Факт виконання зобов`язання Виконавця послуг з приєднанням до електричних мереж системи розподілу об`єкта Замовника (будівництво електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення від точки забезпечення потужності до точки приєднання) сторони вважатимуть підписання сторонами акта про надання послуг з приєднання до електричних мереж системи розподілу.

Жодних повідомлень про виїзд представників виконавця для підключення до електричних мереж в рамках виконання умов Договору у червні 2021 року позивач не отримував.

Тобто, виконання умов Договору про стандартне приєднання до електричних мереж №К-08-21-0014 від 04 січня 2021 року в частині приєднання до електричних мереж у червні 2021 року не відбулось.

11 серпня 2021 року для забезпечення виконання п.3.1.2. Договору про стандартне підключення було встановлено лічильник, але підключення не виконано. Тобто виконання умов Договору про приєднання у серпні 2021 року не відбулось.

Згідно п. 8.2. Договору, Акт про надання послуг з приєднання до електричних мереж системи розподілу може бути також: оформлений Сторонами цього Договору після подання робочої напруги та проведення випробувань . електрообладнання Замовника або обладнання зовнішнього електрозабезпечення Замовника.

Листом від 01 вересня 2021 року позивачем було повідомлено про не узгодження факту прийняття робіт по Акту №91616330 приймання-передачі наданих послуг від 18 червня 2021 року.

07 вересня 2021 року підписано заяву-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а Актом №307324 від 07 вересня 2021 року опломбовано лічильник.

Тобто виконання умов Договору про стандартне приєднання до електричних мереж №К- 08-21-0014 від 04 січня 2021 року в частині приєднання до електричних мереж відбулось лише 07 вересня 2021 року, а не 18 червня 2021 року, як зазначено в Акті.

Відповідно до абз.2 п.5.3. Договору, у разі порушення Виконавцем послуг умов зобов 'язання щодо строків надання послуг з приєднання:

У разі перевищення строку надання послуг з приєднання, встановленого цим Договором, більше ніж на 120 календарних днів Виконавець послуг зобов`язаний повернути Замовнику кошти, отримані, як попередня оплата (у розмірі 100 відсотків тати, визначеної пунктом 4.1 розділу 4 цього Договору) (крім випадків, визначених Кодексом).

Тобто, умови Договору передбачають наслідки для відповідача за порушення строків приєднання до мереж.

08 вересня 2021 року позивачем на ім`я керівника ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»було направлено заяву про відшкодування коштів за порушення строків надання послуг з приєднання з вимогою надати відшкодування коштів сплачених як плата за приєднання, у розмірі 100% плати за приєднання, проте відповіді так і не було отримано.

У зв`язку з чим 13 жовтня 2021 року замовником засобами поштового зв`язку до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» було надіслано вимогу з проханням розглянути заяву про відшкодування коштів за порушення строків надання послуг з приєднання від 08 вересня 2021 рку та прийняти рішення передбачене п.4.2.5. Кодексу систем розподілу.

Позивачем отримано листи №04/440/15877 від 29 вересня 2021 року та лист №04/440/18125 від 05 листопада 2021 року з повідомленням про отримання заяви про відшкодування від 08 вересня 2021 року, вимоги від 18 жовтня 2021 року та вимого підписати Акт приймання-передачі наданих послуг від 18 червня 2021 року.

Як передбачає п.4.2.5. Кодексу систем розподілу. У випадку отримання послуги з приєднання до електричних мереж з порушенням вимог, встановлених пунктом 4.2.4 цієї глави (у разі перевищення строку надання послуги з приєднання), замовник має право звернутися до ОСР із заявою про відшкодування коштів та сплати пені за порушення строків надання послуги з приєднання за типовою формою, наведеною в додатку 7 до цього Кодексу.

У разі отримання від замовника заяви про відшкодування ОСР зобов`язані протягом 15 робочих днів надати замовнику відповідну компенсацію або обґрунтовану відмову.

Тобто діюче законодавство визначає порядок розгляду заяви про відшкодування коштів за порушення строків надання послуг, рішення на яке має бути прийнято протягом 15 днів у вигляді надання компенсації або обгрунтованої відмови.

Проте, даними відповідями відповідач зазначає про необхідність узгодження Акту №91616330 приймання-передачі наданих послуг від 18 червня 2021 року без прийняття рішення передбаченого п.4.2.5. Кодексу систем розподілу.

Листом від 12 жовтня 2021 року та листом від 19 жовтня 2021 року відповідачу було повідомлено про неузгодження Акту №91616330 приймання-передачі наданих послуг від 18 червня 2021 року з вимогою направити для узгодження Акт приймання-передачі наданих послуг із датою підключення до електричних мереж 07 вересня 2021 року, в рамках Договору про стандартне приєднання до електричних мереж №17-08-21-0014 від 04 січня 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач порушив умови договору, так як підключення відбулось 07 вересня 2021 року, а не 18 червня 2021 року, як зазначає останній в апеляційній скарзі.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

У статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Підпунктом 26 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 № 1470 передбачено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: надавати послуги з приєднання електроустановки замовника до системи розподілу електричної енергії з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії» за умови дотримання замовником вимог кодексу систем розподілу. Розраховувати плату за приєднання до електричних мереж оператора системи розподілу на підставі методики (порядку) формування плати за приєднання до системи передачі та системи розподілу, затвердженої НКРЕКП.

За змістом пункту 4.1.1. розділу IV Кодексу систем розподілу, затвердженим становою НКРЕКП №310 від 14 березня 2018 року передбачено, що цей розділ регулює відносини, і виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж та під час зміни технічних параметрів електроустановок замовників.

Пунктом 4.1.2. Кодексу передбачено, що оператор системи розподілу (надалі-ОСР) має права відмовити в приєднанні електроустановок замовника до системи розподілу за умови дотримання замовником вимог цього розділу. Вказана норма кореспондується з положеннями пункту 1 статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Послуга зі стандартного приєднання надається на підставі договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, що укладається за типовою формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу (далі - договір про стандартне приєднання).

Пунктом 4.2.1. Кодексу передбачено, що ОСР надає послугу зі стандартного приєднання відповідно до умов договору про стандартне приєднання.

Відповідно до Положень ст. 10 Закону України «Про ринок електричної енергії» до повноважень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у відносинах із суб`єктами електроенергетики належить погодження питань розміщення на підпорядкованій їм території об`єктів електроенергетики виходячи з інтересів територіальної громади.

Пунктом 3.2.4. Договору, на дату 31.12.2019 року Позивач (Замовник) вводить в експлуатацію в порядку, встановленому законодавством у сфері містобудування, власний об`єкт та електричні мережі зовнішнього та внутрішнього електрозабезпечення електроустановок Замовника (у межах земельної ділянки Замовника), надавши Виконавцю послуг документи, що підтверджують готовність до експлуатації електроустановок об`єкта Замовника.

Пунктом 4.2.4. Кодексу визначено що строк надання послуги зі стандартного приєднання для електроустановок замовника першого ступеня потужності становить 45 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості приєднання відповідно до договору про приєднання. Для електроустановок замовника другого ступеня потужності цей строк становить 60 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості приєднання відповідно до договору про приєднання.

Отже, Кодексом передбачена можливість збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання через затримку здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики (затримка в погодженні власника (власників) або Користувача (Користувачів) земельної ділянки (земельних ділянок).

Велика Палата Верховного Суду в пунктах 32-35 постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловила правову позицію про те, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що виконанням умов договору є лише забезпечення потужності до точки приєднання є помилковими, суперечить домовленостями між сторонами та не відповідають умовам п. 8.1 договору.

За змістом положень ст.ст. 509, 607 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про погодження сторін щодо іншого строку виконання зобов`язань за договором про приєднання до електричних мереж.

Також матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача щодо збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідності їх задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права, та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам. Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо стягнення заяви адвоката Тонконога В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону №5076-VI визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі статтею 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що разом із відзивом на апеляційну скаргу представник представник позивача подав орієнтовний розрахунок суми судових витрат позивача на правничу допомогу, які позивач понесе, у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачу у цій справі у суді апеляційної інстанції надавалась адвокатом Тонконогом В.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 20 травня 2021 року та ордеру серії АІ №1191669 від 01 лютого 2023 року.

За умовами п. 6 Договору від 20 травня 2021 року за виконання зобов`язань, передбачених даним договором, замовник зобов`язується сплачувати виконавцю гонорар на підставі та у строк передбачений актом виконаних робіт підписаний сторонами.

Відповідно до акту приймання передачі послуг згідно Договору від 20 травня 2021 року про надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції - загальна сума становить 8040,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №5-А від 17 лютого 2023 року, ОСОБА_1 сплатив 8040,00 грн.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

З матеріалів справи вбачається, що жодних заперечень від відповідача, учасника даної справи, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, надані послуги відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8040,00 грн.

Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Тимошенка Олександра Володимировича, який представляє інтереси приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» залишити без задоволення.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 8040 (вісім тисяч гривень) 40 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» адреса реєстрації місцезнаходження: м. Вишневе, вул. Київська, буд. 2-Б, Бучанський район, Київська область, .

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана