Справа № 496/6458/22
Провадження № 2/496/602/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря Стрілець Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу та стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив, зазначаючи, що 15.01.2021 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» (надалі ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 (надалі Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-16-01 (надалі Договір), предметом якого є транспортний засіб «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

19.03.2021 року о 11:43 в м. Одесі по вул. Ільфа та Петрова, 51, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень.

Відповідно до матеріалів справи та Постанови Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року по справі №947/10000/21 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача. Згідно Рахунку-фактури №КД-00000703 від 30.03.2021 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала: 17 870,79 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту №2109877-1 від 07.04.2021 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі: 17 870 (сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 79 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №12844 від 07.04.2021року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 17 870,79 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована за Полісом №107385831 в ПрАТ «СК «УНІКА» то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ «СК «УНІКА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу

ПрАТ «СК «УНІКА», відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 14 747,26 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала: 3 123,53 грн.

02.08.2021 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги (надалі Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №-16-01 від 15.01.2021 року.

Тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості яка складає 1123,53 грн. та судові витрати, які він поніс із зверненням з позовом до суду, а саме сплачений судовий збір 992,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Так як відповідач 28.12.20222р та 30.12.2022 року після звернення до суду з позовом здійснив часткову виплату заборгованості у розмірі 2000 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позову просив розглядати справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягав (а.с.5).

Відповідач в судовому засіданні не з`явився але надав до суду заяву по розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.01.2021 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 , було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-16-01, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » (а.с.20-25). У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

19.03.2021 року приблизно о 11:43 в м. Одесі по вул. Ільфа та Петрова, 51, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується Актом (протоколом) огляду транспортного засобу-Заява на виплату від 22.03.2021 року, відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року по справі №947/10000/21 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 (а.с.32).

Згідно Рахунку-фактури №КД-00000703 від 30.03.2021 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала: 17 870,79 грн. (а.с.40).

Відповідно до Страхового акту №2109877-1 від 07.04.2021 року за Договором страхування неземного транспорту №-16-01 від 15.01.2021р., ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі: 17 870,79 грн., (а.с.41), що підтверджується платіжними дорученнями №12844 від 07.04.2021року (а.с.42).

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована за Полісом №107385831 в ПрАТ «СК «УНІКА» то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ «СК «УНІКА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.43).

Згідно довідки підтвердження надходження коштів №1442 від 28.12.2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» підтверджує, шо на р/р компанії надійшло 14 747,26 грн. (а.с.46).

02.08.2021 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №-16-01 від 15.01.2021 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зазначене вище дає суду підстави для задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 1123,53 грн.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь судових витрат у розмірі 2000 грн. та 992,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вирішуючи питання розподілу судових витрат вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати які складається з витрат на правову допомогу та судового збору.

Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження розрахунку вартості правничої допомоги, адвокатом надано суду: завірену копію договору №30/01/19 про надання правової допомоги від 30.01.2019 року за підписом адвоката Самойленко П.М. та клієнта ОСОБА_1 в 4 розділі якого визначено, що гонорар погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою. До заяви також додано належним чином завірену Додаткову угоду № 877 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року від 11.11.2022 року, згідно якої розмір гонорару складає 2000 грн. та оплата здійснюється на підставі рахунку, сплата позивачем ОСОБА_1 гонорару підтверджено платіжним дорученням № P24AP24A477761887D80926 від 11.11.2022 року на суму 2000 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає заявлені витрати співвмірними, обґрунтованими, витрати були пов`язані з розглядом справи, тому заява підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, обставини вказані в позові підтверджуються наданими доказами, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 1166, 1187, ЦК України, керуючись ст. ст. 10-13, 76-89, 141, 247, 258, 259, 260, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданих збитків в порядку регресу у розмірі 1123,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя В.М. Буран