Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Тимко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право володіння та користування будинком в АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Свої вимоги мотивувала тим, що позивачу на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 25 липня 2011 року у справі № 2-2478/11 належить право власності на нерухоме майно житловий будинок в АДРЕСА_1 у порядку спадкування. Право власності на нерухоме майно у встановленому порядку зареєстровано в Ужгородському РайБТІ.

У будинку окрім позивачки зареєстровані двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який являється її колишнім чоловіком.

Позивач вказує, що відповідач у будинку не проживає понад 8 років. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач ОСОБА_5 не виявив бажання. У заяві адресованій начальнику відділу ДВС Берегівського району де перебуває виконавче провадження по стягненню аліментів відповідач підтверджує що у будинку по АДРЕСА_1 не проживає.

Ухвалою суду від 28.12.2022 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явилася, в позовній заяві просила у разу відсутності позивача розгляд справи проводити за наявними матеріалами, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, зокрема, за зареєстрованою адресою місця проживання шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду. Відзив відповідачем до суду подано не було.

30.032023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як випиває з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 25 липня 2011 року у справі № 2-2478/11 визнано з ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 .

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна №31834174 від 28.10.2011, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 22.05.2014 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зареєстрований 19.05.2007 у виконкомі Свободянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області від 05.12.2014 ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Як випливає з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Згідно довідки від 06.12.2022 №1667, виданої відділом державної реєстрації нерухомості бізнесу та реєстрації місця проживання Управління центру надання адміністративних послуг Чопської міської ради, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї: ОСОБА_2 , 1983 р.н., ОСОБА_10 , 1964 р.н., ОСОБА_7 , 1984 р.н., ОСОБА_3 , 2007 р.н., ОСОБА_4 , 2009 р.н.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 150 Житлового кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Така позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не подав відзиву на позов, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, поважних причин відсутності за місцем реєстрації судом в ході розгляду справи не встановлено, а тому відповідач втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . Відповідач не є власником будинку, тому його права не є похідними від права власності. З огляду на наведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право володіння та користування будинком в АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Згідно абз. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання відповідним органом виконавчої влади з питань реєстрації, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду.

Керуючись ст. 71, 72, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 265, 273, 352-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя І.О. Шепетко