Дата документу 29.03.2023 Справа № 335/8295/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8295/22 Головуючий у 1 інстанції Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/795/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року та на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про визнання іпотеки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою.

В обґрунтування вимог зазначала, що 13.02.2008 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZPS0GL000000002, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит у розмірі 64 500 доларів США на строк до 13.02.2023, а позивач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір від 13.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. (реєстровий номер 402), за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно 3-кімнатну квартиру, загальною площею 55,07 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому відповідач скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів, звернувшись у квітні 2016 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPS0GL00000002 від 13.02.2008 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 року у справі №335/4005/16-ц, яке набрало законної сили, позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором №ZPS0GL00000002 від 13.02.2008 року у розмірі 8 722,15 доларів США, що еквівалентно 222 502,04 грн.

Вказане рішення суду позивач повністю виконала, у зв`язку з чим на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову №58987904 від 21.02.2020 року про закінчення виконавчого провадження.

З моменту повного виконання вказаного рішення суду її зобов`язання за кредитним договором припинились його виконанням, що тягне за собою припинення й іпотеки, наданої в забезпечення такого кредитного зобов`язання. Однак банк, незважаючи на це, всупереч вимогам ст. ст. 599, 1048, 1049, ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, а також всупереч правовим висновкам Великої палати Верховного суду, викладеним у постановах від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, у від 27.03.2019 року у справі №711/4556/16, продовжує нараховувати проценти за вказаним кредитним договором і відмовляє позивачу у вжитті заходів щодо внесення до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень відомостей про припинення іпотеки, наданої на Іпотечним договором від 13.02.2008.

Просила суд визнати припиненою іпотеку, предметом якої є трикімнатна квартира загальною площею 55,07 кв. м та житловою площею 40,74 кв. м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 6584760), надану за Іпотечним договором від 13.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Приватбанк», посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. (реєстр. № 402), а також виключити з Державного реєстру іпотек запис про реєстрацію вказаної іпотеки та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію вказаного обтяження (реєстраційний номер обтяження 6584922).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 позов задоволено частково.

Визнано припиненою іпотеку, предметом якої є трикімнатна квартира загальною площею 55,07 кв. м та житловою площею 40,74 кв. м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 6584760), надану за Іпотечним договором від 13.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Приватбанк», посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. (реєстр. № 402).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

27 січня 2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено додаткове рішення.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 6 500 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення та додаткове рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, , рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Визнаючи припиненою іпотеку, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту повного виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 року у справі №335/4005/16-ц про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, іпотека за договором від 13.02.2008 року припинилась у зв`язку із припиненням основного зобов`язання виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів погоджується яз вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.02.2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZPS0GL00000002, за умовами якого банк зобов`язується надати кредит у розмірі 64500 доларів США на термін до 13.02.2023 року, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між відповідачем та позивачем було укладено Іпотечний договір від 13.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. (реєстровий номер 402), за умовами якого позивач передала в іпотеку відповідачу належне їй на праві власності нерухоме майно 3-кімнатну квартиру, загальною площею 55,07 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 року у справі №335/4005/16-ц, яке набрало законної сили, було задоволено позов банку про дострокове погашення кредиту за вказаним кредитним договором: з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором №ZPS0GL00000002 від 13.02.2008 року у розмірі 8 722,15 доларів США, що еквівалентно 222 502,04 грн. та судовий збір у розмірі 3 335,75 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В частині відмови у позові рішення мотивоване неправомірним нарахуванням банком процентів за ставками, які підвищувались в односторонньому порядку.

Позивач повністю виконала рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 року у справі №335/4005/16-ц, у зв`язку з чим на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову №58987904 від 21.02.2020 року про закінчення виконавчого провадження.

Листом від 07.07.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-200702/7761 АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що незважаючи на виконання рішення суду і погашення суми боргу, обчисленої на дату звернення банком до суду на даний час за кредитним договором існує заборгованість, відтак зняття заборони відчуження та іпотеки буде можливо після повного погашення та закриття договору.

Крім того, у травні 2020 року відповідач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPS0GL00000002 від 13.02.2008 року у розмірі 2209,51 доларів США, яка складається з: 1272,38 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 937,13 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2020 року у справі №335/4148/20, залишеним постановою Запорізького апеляційного суду від 18.12.2020 року без змін, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення. При розгляді цієї справи суд прийшов до висновку, що, звернувшись у 2016 році до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту за порушення умов договору, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісії та пені, відповідно до ст. 1050 ЦК України, про що свідчить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 року у справі №335/4005/16-ц про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення заборгованості за кредитним договором, тому позивач не може вимагати сплати відсотків та комісії на підставі умов договору, оскільки його строк виконання змінився достроковим стягненням, яке здійснено на підставі рішення суду.

Відповідно до наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 05.05.2021 за № 255355539, у Державному реєстрі іпотек та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості про державну реєстрацію припинення спірної іпотеки.

Суд першої інтонації вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Проаналізувавши приписи статей 527, 546, 575, 598, 599, 1054, 1049, 1050 ЦК України та статті 3, 17 Закону України «Про іпотеку» судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідач, звернувшись у квітні 2016 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPS0GL00000002 від 13.02.2008 року, скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів та одночасно в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, обмеживши право нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій датою пред`явлення позову про дострокове повернення кредиту.

Таким чином, будь-які подальші дії відповідача щодо нарахування позивачу заборгованості із сплати процентів за, як вважає відповідач, неправомірне користування кредитними коштами, суперечать вимогам закону, що встановлено зокрема, й Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2020 року у справі №335/4148/20 про відмові банку у позові до ОСОБА_1 про стягнення процентів, нарахованих за період після односторонньої зміни банком строку повернення кредиту.

Посилання відповідача на відсутність у позивача документу, що підтверджував би відсутність заборгованості за кредитним договором не ґрунтується на вимогах закону, оскільки зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

Таким чином, після сплати боржником перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

З моменту повного виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 року у справі №335/4005/16-ц про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, іпотека за договором від 13.02.2008 року припинилась у зв`язку із припиненням основного зобов`язання виконанням, проведеним належним чином.

Доводи скаржника про те, що банк має право на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України за період невиконання рішення суду у зв`язку з чим зобов`язання не можна вважати виконаним у повному обсязі, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, право кредитора на стягнення з позичальника коштів на підставі спи 625 ЦК України виникає в силу Закону, а не договору, а тому ці кошти не входять до складу основного зобов`язання та не забезпечуються іпотекою (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі №757/34955/18).

Аналогічний правовий висновок викладено Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постановах від 03.02.2020 року у справі №569/613/19, від 26.02.2020 року у справі №569/23247/18, від 15.04.2021 року у справі №570/648/19.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором, не можуть бути взяті до уваги, оскільки AT КБ «ПриватБанк» у квітні 2016 року реалізувало своє право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором та звернулося з відповідним позовом до суду. Тому, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, банк, відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, та кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Суд правильно виходив із того, що обсяг основного зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 13.02.2008 року №ZPS0GL00000002 визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 року у справі № 335/4005/16-ц. Державним виконавцем 21.02.2020 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним судовим рішенням у зв`язку із його повним виконанням.

AT КБ «ПриватБанк» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржувало, фактично погодившись із повним виконанням позивачем основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення акцесорного зобов`язання.

Щодо посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду колегією суддів встановлено.

Так, у постанові від 07.02.2018 року у справі №910/11249/17 Верховний Суд скасував оскаржені судові рішення, а справу передав на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не було розглянуто по суті позовні вимоги щодо одного з відповідачів. Отже, Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2018 року не було сформовано правового висновку.

У справі № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) Верховним Судом розглядався позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У справі № 522/1528/15-ц (постанова від 26.01.2021 року) розглядався позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 предметом заявлених позовних вимоги є стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Відтак, висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається в апеляційній скарзі скаржник стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у даній справі, оскільки вони різняться за підставами позову, нормативно - правовим регулюванням спірних правовідносин та встановленими судами фактичними обставинами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про припинення іпотеки.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції з урахуванням приписів статей 137, 138, 141 ЦПК України дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні додаткового рішення, а лише в резолютивній частині скаржник просить скасувати додаткове рішення без жодних обґрунтувань.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2023 року.

Головуючий

Судді: