Номер провадження: 22-ц/813/5017/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя доповідач),

судді - Лозко Ю.П., Карташов О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

представник відповідача - Паламарчук

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року, ухвалену на складі судді Коваленко О. Б., в приміщенні того ж суду

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа Київська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 ( прізвище змінено на « ОСОБА_4 » на підставі Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 липня 2021 року, а.с. 23), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, в якому просить встановити порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною - донькою ОСОБА_5 з відвідуванням дитиною місця проживання батька, дитячих закладів, прогулянки на дворі без присутності матері: кожна субота з 12 год. 00 хв. з ночівлею до 20 год. 00 хв. неділі ; один раз на рік проводити відпустку протягом п`яти діб з 01 липня з 12 год. 00 хв. по 06 липня до 12 год. 00 хв. ; кожного другого січня з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожного восьмого січня з 1 2 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожного двадцять шостого січня з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожного дев`ятого березня з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожного десятого липня з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. У позовній заяві позивач вказує, що проживав разом з ОСОБА_3 , шлюбні відносини були зареєстровані 05 травня 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції , актовий запис № 660. ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилася донька ОСОБА_5 ; даний факт підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 66 від 31 січня 2017 р. 06 жовтня 2020 р. Київським районним судом м. Одеси, справа № 947/19784/20, було вирішено розірвати шлюб, зареєстрований 05 травня 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 660. Донька зареєстрована та фактично проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання дитини визначено за спільною згодою батьків, що цілком узгоджується з нормами ч. 1 ст. 160 СК України.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року встановлено порядок спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5 , без присутності матері, наступним чином:-щовівторка з 17.00. до 19.00.-Щомісячно: кожної першої та третьої суботи з 12.00. до 19.00; другої та четвертої неділі місяця з 12.00. до 19.00. -Щорічно: 02 січня з 12.00. до 19.00., 08 січня з 12.00. до 19.00., 26 січня з 12.00. до 19.00., 09 березня з 12.00. до 19.00., 10 липня з 12.00. до 19.00. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд брав до уваги, що згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб ( строк дії указу був неодноразово пролонгований). Суд вважав, що війна спричиняє тривалу стресову ситуацію на усіх рівнях та в усіх середовищах. Метою оточення малолітньої дитини повинно бути запобігання негативним змінам у її психологічному стані, попередження нервових зривів. За таких обставин суд приходить до висновку щодо недоречності розлуки доньки з матір`ю, яка є значно більш тривалою у порівнянні зі звичним життям дитини.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою поштою до Одеського апеляційного суду. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2022 по справі № 947/22046/21 в частині відмови у задоволенні наступних позовних вимог: зобов?язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_5 . Встановити порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною - донькою ОСОБА_5 з відвідуванням дитиною місця проживання батьків, дитячих закладів, прогулянки на дворі без присутності матері: один раз на рік проводити відпустку протягом п?яти діб з 01 липня 12 год. 00 хв. по 06 липня до 12 год 00 хв. Ухвалити нове рішення, яким:

Зобов?язати ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити порядок спілкування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) з дитиною - донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері, наступним чином: ??щовівторка з 17.00. до 19.00; ??щомісячно: кожної першої та третьої суботи з 12.00. до 19.00; другої та четвертої неділі місяця з 12.00. до 19.00; ??щорічно: 02 січня з 12.00. до 19.00., 08 січня з 12.00. до 19.00., 26 січня з 12.00. до 19.00.; 09 березня з 12.00. до 19.00., 10 липня з 12.00. до 19.00. - один раз на рік проводити відпустку протягом п?яти діб з 01 липня 12 год. 00 хв. По 06 липня до 12 год 00 хв.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що

судом першої інстанції не враховано та безпідставно не взято до уваги, що згідно з висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради No396/01-4 від 13.09.2022 р., вважається за доцільне на теперішній час визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні Позивача з донькою в тому числі шляхом встановлення його систематичних побачень з дитиною, наступним чином: з 01 липня 12 години 00 вилин до 06 липня 12 годин 00 хвилин. Оскаржуване рішення суду не містить висновків щодо недостатньої обґрунтованості висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 396/01-4 від 13.09.2022 р, та/або суперечності висновку інтересам дитини, не зазначено про те, що Суд не погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування. При цьому, судом відмовлено у задоволенні побачень батька з дитиною з 01 липня 12 години 00 хвилин до 06 липня 12 год 00 хвилин. З вищенаведеного висновку органу опіки та піклування, в частині побачень батька з дитиною з 01 по 07 липня, судом не зазначені. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього проживання. Заявлена ОСОБА_1 позовна вимога - один раз на рік проводити відпустку протягом п?яти діб з 01 липня 12 год. 00 хв. по 06 липня до 12 год 00 хв. спрямована на задоволення потреби батька і дитини у спільному відпочинку. Вважав, що не надання позивачу можливості спільного відпочинку з дитиною порушує принцип рівності прав та обов?язків батьків щодо дитини, визначений ч. 1 ст. 141 СК України, а також не відповідає інтересам дитини. Про відповідність інтересам дитини спільного відпочинку з батьком свідчать електронні докази - фото та відео записи, долучені до матеріалів справи на оптичному диску, з яких вбачається, що Позивач з дитиною відвідували дельфінарій, займались малюванням, гончарним мистецтвом, спортом, разом співали, грали в ігри, відвідували музеї, гуртки тощо, їм було весело разом, дитина на фото та відео щаслива, усміхнена, що позитивно сприяло її фізичному та моральному розвитку. Водночас, суд посилався на те, що війна на території України спричиняє тривалу стресову ситуацію на усіх рівнях та в усіх середовищах, метою оточення малолітньої дитини повинно бути запобігання негативним змінам у її психологічному стані, попередження нервових зривів, у зв?язку з чим прийшов до висновку щодо недоречності розлуки доньки з матір?ю, яка є значно більш тривалою у порівнянні зі звичним життям дитини. Виходячи з інтересів дитини, її віку, стану здоров?я та рівності батьківських прав та обов?язків, вважаємо, що вищенаведений висновок є помилковим та не відповідає обставинам справи. Відпочинок дитини з батьком на протязі тижня не є тривалою розлукою доньки з матір?ю, та є можливим з огляду на те, що дитина неодноразово залишалась ночувати з батьком до пред?явлення ОСОБА_1 позову до суду та створення Відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною. Жодних стресових ситуацій та нервових зривів, під час перебування у батька з ночівлею, у дитини не виникало. Більш того, позивач має достатні фінансові можливості для забезпечення спільного виїзду з дитиною влітку під час відпустки до бази відпочинку, санаторно-курортних комплексів, готельно-ресторанних комплексів, а також з метою відвідування екскурсій, музеїв, фестивалів тощо, у тому числі за межами м. Одеси. Забезпечення активного та якісного відпочинку дитини разом з батьком навпаки нівелює ті стресові та нервові ситуації, які можуть виникати у зв?язку з воєнним станом на території України. Щодо позовної вимоги про усунення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_5 . Скаржник зазначив наступне, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов?язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_5 , суд не застосував до спірних правовідносин ст. ст. 153, 157, 159 СК України та неправильно установив обставини, що мають значення для справи. Як вважав скаржник, з позовної заяви та наданих сторонами пояснень, письмових та електронних доказів вбачається, що навіть після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивач безперешкодно спілкувався з донькою, вони разом гуляли, відпочивали, мали багато спільних інтересів, дитина залишалась ночувати у батька. Проте, в подальшому ОСОБА_3 стала проживати з іншим чоловіком та після цього почала обмежувати ОСОБА_1 час та спосіб спілкування з донькою. ОСОБА_1 з цим не погодився, у зв?язку з чим між колишнім подружжям склалися напружені відносини, відбувались суперечки з даного приводу. Результатом зазначених суперечок стало те, що відповідачка повністю позбавила ОСОБА_1 законного права на спілкування з донькою та її виховання, зустрічі батька з дитиною спочатку обмежились до 2-4 годин на тиждень, потім взагалі перестали відбуватись. На думку апелянта в судових засіданнях відповідачка визнала, що зустрічі позивача з дитиною не відбуваються, проте, пояснила, що така ситуація зумовлена особистим небажанням дитини бачитись з батьком, а сама відповідачка начебто жодних перешкод у спілкуванні не чинить. Позивач заперечував щодо правдивості пояснень наданих відповідачкою, адже до виникнення суперечок між ним та колишньою дружиною щодо його способу та порядку участі у вихованні дитини - ОСОБА_5 , між батьком та донькою відбувались систематичні зустрічі, вони дуже добре проводили час, дозвілля та виховання дитини було організовано на найвищому рівні. Отже, не було жодних приводів та підстав для того, щоб дитина самостійно, за власним бажанням відмовилась бачитись з батьком. Детальні пояснення щодо наявності перешкод, створених відповідачкою у спілкуванні батька з дитиною були надані у відповіді на відзив. Більш того, у відзиві відповідачка не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, але разом з цим зазначила, що спілкування має відбуватись лише за бажанням дитини, з урахуванням її стану здоров?я, потреб та інтересів. В подальших судових засіданнях відповідачка наполягала на тому, щоб зустрічі батька з дитиною відбувались лише у її присутності. У відзиві викладене невдоволення відповідачки щодо самої можливості позивача бачитись з дитиною, проте, жодних доказів неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов?язків до матеріалів справи не надано. На думку апелянта така поведінка відповідачки свідчить про те, що вона налаштувала дитину проти батька, не хоче залишати дитину з Позивачем наодинці, побоюючись, що дитина перестане перебувати під її психологічним тиском і згадає як добре ОСОБА_7 проводила час з батьком. Насамкінець слід зазначити, що на сьогоднішній день перешкоди у спілкуванні між позивачем та донькою досі не усунуті, дитина говорить завченими та не щирими фразами про те, шо не бажає бачитись з батьком. Відповідачка категорично відмовляється відвідати спеціаліста-психолога разом з дитиною та позивачем для того, щоб встановити причини такої поведінки дитини, а також жодним чином не сприяє вирішенню даної ситуації. Позовна вимога про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною направлена на встановлення судом заборони здійснювати поведінку, що чинить перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні ним свого права на спілкування з дитиною. Таким чином, рішення суду гарантує виконання ст. ст. 157, 159 СК України щодо заборони перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. На виконання п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України зазначають, що новими доказами, які підлягають дослідженню та оцінці є: електронні докази, а саме: відео файли, графічні зображення, фотографії з екрану телефону, що містяться на компакт-диску, скріплені електронним цифровим підписом адвоката Кокарєва А.П.. Зазначені докази надавались до суду першої інстанції разом з клопотанням від 11.11.2022 про приєднання доказів до матеріалів справи, проте, не буди досліджені та оцінені Судом.

Позиція представника відповідачки

Відповідач вважає, що зазначене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням суду йому відмовлено у задоволенні побачень з дитиною з 01 липня 12 години 00 хвилин до 06 липня 12 год. 00 хвилин. Зокрема, що судом першої інстанції не враховано та безпідставно не взято до уваги що цей період визначено у висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 396/01-4 від 13.09.2022 р. Разом з тим відповідач вважає, що судом вірно зазначено та взято до уваги той факт, що згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 2102-1X у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого продовжена до теперішнього часу, та війна спричиняє тривалу стресову ситуацію на усіх рівнях та в усіх середовищах. Метою оточення малолітньої дитини повинно бути запобігання негативним змінам у її психологічному стані, попередження нервових зривів. За таких обставин суд прийшов до висновку щодо недоречності розлуки доньки з матір?ю, яка є значно більш тривалою у порівнянні зі звичним життям дитини. Крім того, у висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 396/01-4 від 13.09.2022 року зазначено, що запрошена на засідання малолітня ОСОБА_5 повідомила, що з батьком зустрічатись не бажає, тому що він на неї кричить. Проведена психологічна робота малолітньої з психологом, зазначає про емоційну прив?язаність дівчинки до матері та вітчима, та порушення емоційного зв?язку з біологічним батьком дитини. На даний час дитина сама не бажає спілкуватися з батьком. Після побачень батька з донькою дитина отримує психологічну травму. Тривала розлука матері з донькою суперечить інтересам дитини, оскільки вона направлена на травмування психіки дитини, та суперечать її інтересам. Проведення відпустки за межами м. Одеси, про які зазначає Позивач в апеляційній скарзі, в період війни є взагалі небезпечними. На даний час дитина сама не бажає спілкуватись з батьком, що підтверджується відповідними доказами які додаються до відзиву. Відповідач не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною, при цьому надає дитину для зустрічі щоразу на прохання батька, однак дитина за власним бажанням відмовилася йти до батька. Відмова спілкуватися з батьком відбувається за власної волі дитини, а не волі відповідача, яка рішення насильно заставити доньку спілкуватися з батьком та вплинути на рішення доньки. Відповідач виводить дитину на побачення з позивачем та не перешкоджає їх подальшому спілкуванню. На подальші дії дитини щодо небажання контактувати з батьком у відповідача жодним чином не впливає. Разом з тим Позивачем не врахована правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року по справі № 640/11833/19, в якій зазначено, що примушування дитини до спілкування з батьком, може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме її найкращим інтересам в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20-а. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов?язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки ії батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява No 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв?язків із сім?єю, крім випадків, коли сім?я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N° 31111/04 у справі «Ханг проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (Ne 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, Лє 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров?ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Врахувавши обставини справи та зазначені норми чинного законодавства, з огляду на вік дитини, й психоемоційний стан, звичайне середовище, до якого вона звикла, та прихильність до матері і родини, з якою вона постійно проживає, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог. 3 урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батько не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Посилаючись на практику Верховного Суду в апеляційній скарзі Позивачем не враховано, що вказані постанови прийняті до початку військової агресії Російської Федерації проти України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та сторони в судовому засіданні , оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 . 06.10.2020 р. рішенням Київського районного суду м.Одеси розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби ОМУЮ, актовий запис 660.

Згідно висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради №396/01-4 від 13.09.2022 р., згідно Закону України "Про охорону дитинства" та ст.ст. 19, 141, 160, 171 Сімейного кодексу України, відповідно до "Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради", затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-УІ від 26.04.2017р., а також протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.08.2022 № 12, діючи в інтересах малолітньої дитини, вважати доцільним на теперішній час визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення його систематичних побачень з дитиною, наступним чином: щовівторка з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; щомісячно: кожної першої та третьої суботи з 12 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; другої та четвертої неділі місяця з 12 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; щорічно: 02 січня з 12 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; 08 січня з 12 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; 26 січня з 12 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; 09 березня з 12 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; 10 липня з 12 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; щорічно, з 01 липня 12 години 00 хвилин до 06 липня 12 годин 00 хвилин.

Спілкування гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має відбуватись без присутності матері за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня малолітньої та особливостей відповідного віку дитини.

Повідомити гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що, відповідно до вимог ч.3 ст. 157 Сімейного кодексу України, вона не має права перешкоджати батькові спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні.

Повідомити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що, відповідно до вимог ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, він зобов`язаний брати участь у вихованні дитини та має право на особисте спілкування з нею; відповідно до. вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, він зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При апеляційному перегляді судова колегія застосовує наступні норми закону та судову практику Верховного Суду.

У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом,

У відповідності до ч. 1 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У відповідності до ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові.

Згідно з ч 1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов необґрунтовано належним чином до висновку що до недоречності розлуки доньки з матір`ю, яка є значно більш тривалою у порівнянні зі звичним життям дитини, обґрунтував такий висновок тим , що війна спричиняє тривалу стресову ситуацію на усіх рівнях та в усіх середовищах, виходячи з вищезазначених мотивів метою оточення малолітньої дитини повинно бути запобігання негативним змінам у її психологічному стані, попередження нервових зривів. Жодних обґрунтувань, чому не було в повній мірі прийнято за основу судового рішення висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради №396/01-4 від 13.09.2022 р., в судовому рішенні не наведено.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.11.2020 по справі № 759/1382/19, ...згідно графіком спілкування батька з дитиною є обмеженим, часів спілкування недостатньо, щоб налагодити контакт дитиною, оскільки батько та мати мають рівні права та обов?язки, і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити з інтересів дитини. Верховний Суд вважав, що звертаючись до суду з позовом, батько, зокрема, просив встановити можливість його спільного відпочинку із сином один тиждень влітку, під час відпустки батька...

Виходячи з вищевикладеної правової позиції колегія судів вважає, що не надання позивачу можливості спільного відпочинку з дитиною порушує принцип рівності прав та обов?язків батьків щодо дитини, не відповідає інтересам дитини, та висновку спеціалізованого органу державної влади уповноваженому Законом у питаннях охорони дитинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Надання можливості тривалого спільного відпочинку батька з донькою відповідатиме не лише принципу рівності батьків у спілкуванні з дитиною, а й інтересам дитини, оскільки належні умови для його тимчасового проживання у позивача наявні, а спілкування з ним сприятиме встановленню між дитиною та позивачем стійкого психо-емоційного зв`язку, отриманню нових навичок та досвіду.

Огляд судовою колегією фото та відео записів, долучені до матеріалів справи на оптичному диску, свідчить, що позивач з дитиною відвідували дельфінарій, займались малюванням, гончарним мистецтвом, спортом, разом співали, грали в ігри, відвідували музеї, гуртки тощо, перебування разом з батьком є інтересним дівчинці, що позитивно сприяє її фізичному та моральному розвитку. Судова колегія погоджується з доводами скаржника, що всупереч ст. ст. 89, 263, 265 ЦПК України оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить оцінки, наданої вищенаведеним електронним доказам. Крім того, жодних обґрунтувань, чому не було в повній мірі прийнято за основу судового рішення висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради №396/01-4 від 13.09.2022 р., в судовому рішенні не наведено.

Доводи апеляційної скарги щодо позовної вимоги про усунення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною не є обґрунтованими належними доказами наданими позивачем. Позиція відповідачки про те, що спілкування позивача з дитиною має відбуватись лише за бажанням дитини, на думку колегії не свідчить про створення відповідачкою штучних перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, а є проявом турботи про психічний стан дитини.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На думку судової колегії судом першої інстанції не в повній мірі обґрунтована позиція, чому не було в повній мірі прийнято за основу судового рішення висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради №396/01-4 від 13.09.2022 р., що свідчить про порушення процесуальної вимоги ч.5 ст.263 ЦПК України в частині обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи наведене судова колегія вважає за потрібне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року змінити, виклавши перший абзац резолютивної частини судового рішення в наступній редакції:

Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа Київська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні задовольнити частково, встановити порядок спілкування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) з дитиною - донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері, наступним чином: ??щовівторка з 17.00. до 19.00; ??щомісячно: кожної першої та третьої суботи з 12.00. до 19.00; другої та четвертої неділі місяця з 12.00. до 19.00; ??щорічно: 02 січня з 12.00. до 19.00., 08 січня з 12.00. до 19.00., 26 січня з 12.00. до 19.00.; 09 березня з 12.00. до 19.00., 10 липня з 12.00. до 19.00. - один раз на рік проводити відпустку протягом п?яти діб з 01 липня 12 год. 00 хв. по 06 липня до 12 год 00 хв.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року залишити без змін.

Встановлення порядку спілкування позивача з дитиною повинно забезпечити інтереси у розвитку дитини та не заважає у подальшому при наявності доказів перешкод у такому спілкуванні праву на звернення до суду щодо усунення відповідних перешкод.

На підставі ч.5 ст.263 ЦПК України. Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року змінити, виклавши перший абзац резолютивної частини судового рішення в наступній редакції:

Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа Київська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні задовольнити частково, встановити порядок спілкування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) з дитиною - донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері, наступним чином: ??щовівторка з 17.00. до 19.00; ??щомісячно: кожної першої та третьої суботи з 12.00. до 19.00; другої та четвертої неділі місяця з 12.00. до 19.00; ??щорічно: 02 січня з 12.00. до 19.00., 08 січня з 12.00. до 19.00., 26 січня з 12.00. до 19.00.; 09 березня з 12.00. до 19.00., 10 липня з 12.00. до 19.00. - один раз на рік проводити відпустку протягом п?яти діб з 01 липня 12 год. 00 хв. по 06 липня до 12 год 00 хв.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов