Номер провадження: 22-ц/813/1754/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач 08.09.2020 року звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, третя особа на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 лютого 2020 року Приморським районним судом м. Одеси було розглянуто справу №420/6193/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, прийнято рішення, яким позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕФК №1548892 від 23.09.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.; закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.03.2020 року. Посилався на те, що за розглядом вказаної справи судом було встановлено протиправність винесення відносно нього постанови серії ЕФК №1548892 від 23.09.2019 року. Вказував, що у зв`язку з винесенням незаконної постанови йому та його близьким було завдано збитки як матеріального, так і морального характеру. Зокрема, ним на виконання оспорюваної постанови було сплачено штраф на суму 510 грн., понесені витрати із повернення автомобіля зі штраф-майданчику на суму 2530 грн. Окрім того, під час знаходження його автомобіля на штраф-майданчику, невстановлені особи викрали з його автомобіля кошти на суму 12000 грн. Отже, вважає, що незаконними діями працівників поліції та постановою про адміністративне правопорушення йому було нанесено збитки на суму 15 400 грн. Також, на встановлення обставин зникнення його автомобіля, оскарження постанови, повернення автомобіля зі штраф-майданчику ним було здійснено значні витрати часу та коштів; він та його родичі (дружина з дітьми) були незаконно позбавлені єдиного засобу пересування, що негативно вплинуло на звичний розпорядок його життя та його дітей, погіршило моральний стан його дітей. Завдану йому та його родині моральну шкоду позивач оцінив на суму 60 960 грн..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (, місцезнаходження м. Київ, вул. Бастіона, 16) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2530 грн. (дві тисячі п`ятсот тридцять гривень 00 копійок).

Стягнуто із Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) судовий збір у розмірі 26,60 грн. (двадцять шість тисяч 60 копійок).

В іншій частині позову - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

19.07.2021 року апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду було подано Головним управлінням Державної казначейської служби, відповідно до вимог якої апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

В обґрунтування поданої апеляційної скарги Державна казначейська служба зазначає наступне.

Апелянт вказує, що Державна казначейська служби є самостійною юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала.

Апелянт звертає увагу суду на той факт, що оскільки шлях виконання судових рішень визначений у спеціальному законодавстві та не потребує деталізації у резолютивній частині судового рішення, рішення у вказаній частині підлягає скасуванню.

Крім того, апелянт зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, та таким, що підлягає скасуванню.

Заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційні скарги до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2021 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року справу було призначено до розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала адміністративна справа №420/6193/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

За розглядом справи Приморським районним судом м. Одеси 20.02.2020 року було постановлено рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено:

-визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАК №1548892 від 23.09.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. за ч.3 ст. 122 КУпАП;

- закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, відповідно до постанови серії ЕАК №1548892.

Рішення суду набрало законної сили.

За розглядом вказаної справи судом було встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1548892 від 23.09.2019р. визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.. В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 22.09.2019 р. здійснив стоянку зупинку тз, чим суттєво заважав іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п.15.10 ПДР.

За розглядом справи суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вказаної постанови серії ЕАК №1548892 від 23.09.2019 року відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутність належних доказів підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Також судом встановлено, що відповідно акту №690/8 від 22.09.2019 року виконаних робіт (послуг) по доставці транспортних засобів на спецмайданчик, виконано робіт на загальну суму 2290 грн.. Позивачем сплачено кошти за зазначеним актом, що підтверджується квитанціями №151510039 від 23.09.2019 року на суму 240,00 грн. та квитанцією №151510040 від 23.09.2019 року на суму 2290,00 грн. Також за розглядом справи №420/6193/19 судом встановлено, що позивачем було сплачено штраф на суму 510 грн..

Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно обґрунтування даного позову, ОСОБА_1 вважає, що внаслідок незаконних дій працівників поліції та постановою про адміністративне правопорушення йому було завдано зокрема матеріальну шкоду на суму 19 040 грн. (510 грн. - штраф сплачений за постановою; 2530 грн. - витрат понесені у зв`язку з поверненням автомобіля зі штраф-майданчику; 12000 грн. - кошти, викрадені з автомобіля під час його перебування на штраф-майданчику; 4000 грн. - витрат на правову допомогу, надану у рамках справи №420/6193/19). Також завдано моральну шкоду у розмірі 60 960 грн., оскільки вказані події негативно вплинули на розпорядок його дня та його родини, останні були позбавлені єдиного засобу пересування, що погіршило його моральний стан; також він вимушений був затратити значний час на відновлення його прав та повернення автомобіля.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За змістом п.1 ст., ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ч. 6 статті 1176 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, а тому, рішення суду Державною казначейською службою оскаржується та перевіряється судом тільки в межах задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем у частині щодо наявності підстав для стягнення з відповідача коштів на суму 2530 грн., понесених з оплатою послуг евакуації, з огляду на те, що затримання (евакуація) транспортного засобу позивача, його доставка до спеціального майданчика та знаходження на вказаному майданчику відбулась саме у зв`язку із рішенням прийнятим інспектором про необхідність тимчасового затримання транспортного засобу з огляду на обставини встановлені судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції у вказаній частині.

При розгляді даного питання судом не приймається до уваги позиція представника Департаменту патрульної поліції щодо відсутності безпосередніх дій співробітників Департаменту по евакуації, перевезення та утримання транспортного засобу, так як здійснена евакуації транспортного засобу була вчинена саме на підставі рішення інспектора про тимчасове затримання транспортного засобу.

Враховуючи вищенаведене суд вірно дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2530 грн.

За змістом положень ст.2, ст.167, ст.170 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даній справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №346/5428/17).

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у вказаній частині є обґрунтованими. З огляду на що, апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області підлягає частковому задоволенню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року змінити виклавши абзац другий його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2530 грн. (дві тисячі п`ятсот тридцять гривень 00 копійок).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Проте, рішення суду підлягає зміні в його резолютивній частині.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 - змінити.

Другий абзац резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 викласти у такій редакції:

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2530 грн. (дві тисячі п`ятсот тридцять гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе