ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва про право власності, витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» звернулось до суду з вищевказаним позовом (т. 1 а.с. 3-8), в обґрунтування якого посилалось на те, що ДП «НВД АФ «Наукова» НААН України» є правонаступником НВД АФ «Наукова».

02 квітня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу НВД АФ «Наукова» придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Право державної власності зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 02 липня 1998 року за реєстровим номером 469-1.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2011 року по справі № Б29/59/04 було визнано ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2012 року по справі № Б29/59/04 ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2 .

В ході ліквідаційної процедури стало відомо, що у спірній квартирі проживає ОСОБА_1 , яка вселилась у квартиру та зареєструвала своє місце проживання в ній. ОСОБА_1 була зареєстрована у спірній квартирі 13 травня 2011 року на підставі рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року по справі № 2-6679/2011, яким за нею було визнано право користування спірною квартирою. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року було скасоване вищевказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та в позові ОСОБА_1 відмовлено. Також, судом було встановлено, що у період прийняття вказаного рішення квартира належала ДП «НВД АФ «Наукова» НААН».

18 лютого 2015 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право приватної власності на спірну квартиру, право власності на яку виникло на підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 3Ж-15, виданих 28 січня 2015 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

В свою чергу підставою для внесення запису до Державного реєстру було рішення про державну реєстрацію прав № 19448654 від 18 лютого 2015 року (державний реєстратор Іванченко Л.І.).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру розпорядження №3Ж-15 було прийнято, а свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_1 було видно ОСОБА_1 . Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Із зазначеного вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру в порядку приватизації.

В цей же час згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках).

ОСОБА_1 вселилась в квартиру і проживала в ній на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яке в подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року.

Спірна квартира перейшла до територіальної громади м. Дніпропетровська на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 травня 2014 року № 257 «Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою дослідною агрофірмою «Наукова» (квартира АДРЕСА_1 ), яке скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року по справі №904/6303/14. В ході розгляду справи суду не було надано будь-яких інших належних та достовірних доказів передачі позивачем на користь міськради спірної квартири. Зазначене виключає можливість розпорядження, зокрема і шляхом передачі у власність спірної квартири на користь третіх осіб.

Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим права позивача, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідача по укладанню спірних розпоряджень, угод неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим.

На підставі вищевикладеного просило суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 28 січня 2015 року № 3Ж-15 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_2 в приватну власність ОСОБА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 від 28 січня 2015 року серії НОМЕР_1 , видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 , визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Іванченко Л.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запис, індексний номер 19448654 від 18 лютого 2015 року, визнати громадянку ОСОБА_1 такою, що втратила право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для виселення громадянки ОСОБА_1 із квартири за адресою: АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення, та зняття громадянки ОСОБА_1 з реєстрації, витребувати у громадянки ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 шляхом передачі ДП «НВД АФ «Наукова» НААН».

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2021 року позовні вимоги ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства ДМР, треті особи: Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур ДМР, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва про право власності, витребування майна задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 28 січня 2015 року № 3Ж-15 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_2 в приватну власність ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 від 28 січня 2015 року серії НОМЕР_1 , видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора ДМУЮ Дніпропетровської області Іванченко Л.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запис, індексний номер 19448654 від 18 лютого 2015 року.

Визнано громадянку ОСОБА_1 такою, що втратила право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для виселення громадянки ОСОБА_1 із квартири за адресою: АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення, та зняття громадянки ОСОБА_1 з реєстрації.

Витребувано у громадянки ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 шляхом передачі ДП «НВД АФ «Наукова» НААН».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 609,00 грн (т. 2 а.с. 57, 61-71).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову (т. 2 а.с. 73-76).

ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» не скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (скорочена назва - ДП «НВД АФ «Наукова» НААН») зареєстровано в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 26.11.2001 року (т. 1 а.с. 9-15).

ДП «НВД АФ «Наукова» НААН України» є правонаступником Науково-виробничої дослідної агрофірми «Наукова», що підтверджується Статутом (т. 1 а.с. 16-26).

02 квітня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та НВД АФ «Наукова», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І., НВД АФ «Наукова» придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 28). Право державної власності зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 02 липня 1998 року за реєстровим номером 469-1 (т. 1 а.с. 27).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2011 року по справі № Б29/59/04 було визнано ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру (т. 1 а.с. 29-31, 63-65).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2012 року по справі № Б29/59/04 ліквідатором призначено арбітражного керуючого Реву М.О. (т. 1 а.с. 32-33, 66-67).

В ході ліквідаційної процедури позивачу стало відомо, що у спірній квартирі проживає ОСОБА_1 , яка вселилася у квартиру та зареєструвала своє місце проживання в ній. ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі 13 травня 2011 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року по справі № 2-6679/2011, яким за нею було визнано право користування спірною квартирою (т. 1 а.с. 34-37).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року було скасоване вищевказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та в позові ОСОБА_1 відмовлено (т. 1 а.с. 38-40, 156-157).

Арбітражним керуючим ОСОБА_2 на адресу міського голови м.Дніпропетровська Куліченко І.І. було надіслано лист від 28.03.2014 року вих. № 203, який був одержаний ДМР 31.03.2014 року за вх. № 11/504 (т. 1 а.с. 42-43), яким ОСОБА_2 повідомив останнього про те, що з 29.08.2011 року повноваження генерального директора АФ ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» припинились, а також про те, що спірна квартира до комунальної власності Дніпропетровської міської ради не передається.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 травня 2014 року № 257 «Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою дослідною агрофірмою «Наукова» (квартира АДРЕСА_1 ), спірну квартиру прийнято до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська (т. 1 а.с. 44-45).

13 лютого 2015 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право приватної власності на спірну квартиру, право власності на яку виникло на підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 3Ж-15, виданих 28 січня 2015 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради (т. 1 а.с. 41, 221-227).

Підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було рішення про державну реєстрацію прав № 19448654 від 18 лютого 2015 року (державний реєстратор Іванченко Л.І.) (т. 1 а.с. 41, 221-227).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 року у справі № 904/6303/14 (т. 1 а.с. 46-52, 149-152), яка постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 року залишена без змін (т. 1 а.с. 153-155) визнано незаконним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21.05.2014 року Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою дослідною агрофірмою Наукова (квартира АДРЕСА_1 ). Вказаною постановою встановлено, що 27.03.2014 року Генеральний директор АФ «Наукова» Кучеров П.М. звернувся листом № 3/141 звернувся до міського голови з проханням надати вказівку відповідним службам щодо підготовки рішення виконкому міськради з питання передачі кв. АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади міста. Дана квартира знаходиться на балансі АФ «Наукова». 21.05.2014 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення № 257 "Про житловий фонд, придбаний "Науково-виробничою дослідною агрофірма"Наукова" (квартира АДРЕСА_1 ), яким вирішено на підставі листа НВД АФ «Наукова» від 28.03.2014 року вх. № 11/479 та рішення міської ради від 06.11.2002 року № 36/4 "Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста", прийняти спірну квартиру до комунальної власності територіальної громади міста. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2015 року. Також, у вказаній постанові колегія суддів зазначила, що господарський суд правильно дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 не може включатися до ліквідаційної маси та підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади, і вказані висновки колегії суддів апеляційної інстанції були підтверджені колегією суддів касаційної інстанції залишаючи вказану постанову без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року у справі № 201/2952/15-ц (т. 1 а.с. 156-161) ордер на квартиру АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_1 визнано недійсним. Вказаним рішенням встановлено, що саме на підставі вищевказаного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2011 року, яке в подальшому було скасоване, позивачка зареєстрована у якості проживаючої у спірній квартирі 13 травня 2011 року, що стверджується довідками КВЖРЕП Жовтневого району Дніпропетровської міськради та Жовтневого РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Оспорюваний орден не був підставою реєстрацію місця проживання позивачки в квартирі АДРЕСА_1 . 28 січня 2015 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за реєстраційним № 3Ж-15 на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру зареєстроване за відповідачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 лютого 2015 року. Для проведення приватизації спірної квартири на користь відповідачки до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради було надано завірену печаткою КВЖРЕП виконкому Жовтневої райради, копію ордера без номера, де зазначено, що він виданий ОСОБА_1 , що працює комірником АФ «Наукова», на право зайняття нею квартири АДРЕСА_3 ; зазначено, що ордер виданий агрофірмою «Наукова», населений пункт село Таромське, на підставі рішення «адміністративного профспілкового комітету АФ «Наукова» від 21.07.2011 року»; у якості керівника підприємства вказано ОСОБА_5 , наявна ксерокопія розчерку підпису в графі «керівник підприємства» та ксерокопія відбитку круглої печатки НВД АФ «Наукова». Наведене стверджується матеріалами приватизаційної справи Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 , оригінал якої оглянуто судом апеляційної інстанції. Факт відсутності оригіналу вищевказаного ордеру в Дніпропетровській міській раді, в Управлінні житлового господарства Дніпропетровської міської ради, в КВЖРЕП Жовтневого району, в ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» підтверджується листом департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 21.03.2016 року, листами Управлінні житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 15.04.2016 року та від 16.09.2015 року, довідкою КВЖРЕП Жовтневого району від 05.04.2016 року, довідкою ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» від 05.04.2016 року. Ордер було отримано відповідачкою з грубим порушенням порядку і умов надання жилих приміщень. ОСОБА_1 у період з 2004 по 2014 роки не перебувала у трудових стосунках з ДП «НВД АФ «Наукова» НААН», що спростовую факт отримання нею ордеру у 2011 року під час трудових відносин з АФ «Наукова», спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» щодо виділення спірної квартири ОСОБА_1 не приймалось, крім того, ОСОБА_1 не перебувала на обліку осіб, що є працівниками позивача та потребують поліпшення житлових умов.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного рішення від 09.06.2020 року у справі № 804/5315/17 (т. 1 а.с. 236-243, т. 2 а.с. 44-51), яке постановою третього апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020 року залишено без змін (т. 1 а.с. 244-247, т. 2 а.с. 52-55) визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Іванченко Л.І. №18037784 від 16.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Приватизація житла здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII) передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно з частиною першою статті 2 та статті 3 Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартир (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

З урахуванням положень ст. 51, 52, 53, 122 Житлового кодексу Української РСР для здійснення приватизації необхідно, щоб особа, яка звертається до органу приватизації, постійно проживала в квартирі на законних підставах.

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства Українивід 16 грудня 2009 року № 396.

В п. 2 Рішення Дніпропетровської міської ради від 27 березня 2013 року № 26/33 «Про затвердження положення про порядок передачі у власність громадян одноквартирних будинків, квартир у багатоквартирних будинках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» вказано, що органом приватизації житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська є Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Орган приватизації, згідно п. 2.6 Положення, затвердженого Рішенням № 26/33, приймає розпорядження, яке є підставою для оформлення свідоцтва про право власності. Як вказано в п. 16 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

ОСОБА_1 вселилась в квартиру і проживала в ній на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська яке в подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року.

Спірна квартира перейшла до Територіальної громади м. Дніпропетровська на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 травня 2014 року № 257 «Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою дослідною агрофірмою «Наукова» (квартира АДРЕСА_1 ), яке скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року по справі № 904/6303/14.

Також, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 804/5315/17, що залишено в силі постановою третього апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Іванченко Л.І. № 18037784 від 16 грудня 2014 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. Зазначене додатково вказує на відсутність прав у відповідача щодо розпорядження спірною квартирою.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру розпорядження № 3Ж-15 було прийнято, а свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_1 було видано ОСОБА_1 . Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Із зазначеного вбачається висновок про те, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 була здійснена як на приватизоване нерухоме майно (спірну квартиру).

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, з моменту їх прийняття.

Враховуючи те, що рішення суду на підставі якого було встановлено за ОСОБА_1 право користування спірною квартирою на підставі якого вона зареєструвалась у спірній квартирі, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 травня 2014 року № 257 на підставі якого спірна квартира перейшла до комунальної власності скасовано, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за Територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, а також скасовано ордер, який єдиною підставою для вселення у житлове приміщення та на підставі якого приватизувала спірну квартиру та отримала свідоцтво про право власності та встановлені преюдиційні при вирішенні зазначеної справи обставини свідчать про порушення порядку приватизації спірної квартири, колегія суддів погоджується з обгрунтованими висновками суду першої інстанції та наявності правових підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 28 січня 2015 року № 3Ж-15 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_2 в приватну власність ОСОБА_1 та визнання недійсним свідоцтва від 28 січня 2015 року серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 .

В силу ч. 1 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон №1952-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Частиною другою статті 9 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Підставами для державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідно статті 19 Закону №1952-IV зазначені 1) договори, укладені у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтва про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішення судів, що набрали законної сили; 6) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону № 1952-IV зазначено перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин визначалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 року №868.

Відповідно до п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з п. 37 Порядку Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Проте, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Враховуючи вищевказане, а також те, що свідоцтво від 28 січня 2015 року серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 на підставі розпорядження № 3Ж-15 визнано недійсним, колегія суддів погоджується з обгрунтованим висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання незаконним та скасуванню рішення державного реєстратора ДМУЮ Дніпропетровської області Іванченко Л.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запис, індексний номер 19448654 від 18 лютого 2015 року.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які наведені в постанові від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (постанова ВССУ № 5), власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Виходячи з того, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право власності на спірну квартиру є похідними від позовних вимог визнання незаконним та скасування розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 28 січня 2015 року № 3Ж-15 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_2 в приватну власність ОСОБА_1 , визнання недійсним свідоцтва від 28 січня 2015 року серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 , визнання незаконним та скасуванню рішення державного реєстратора ДМУЮ Дніпропетровської області Іванченко Л.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запис, індексний номер 19448654 від 18 лютого 2015 року, які було задоволено, а також з метою захисту порушених прав позивача на правов власністю майном, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для їх задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних (а так само й інших відносних) відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником (позивачем) правочину.

Виникнення права власника (титульного володільця) на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Цією нормою передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та забезпечує ефективний захист прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже, є неефективними.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що спірна квартира вибула в комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська незаконно та в подальшому безпідставно була приватизована ОСОБА_1 , спірна квартира в установленому законом порядку у власність нікому не передавалась, вибула з володіння власника не з його волі, зробив правильний висновок про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог про витребування майна від останнього його набувача.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 порушує права власника (позивача у вказаній справі), оскільки після визнання позивача банкрутом останній втратив можливість розпоряджатись спірною квартирою та виник обов`язок передати її до комунальної власності, що і було зроблено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються встановленими у даній справі обставинами та доказами наявними в матеріалах справи.

Доводи скарги про те, що рішенням суду першої інстанції порушуються її права власності на майно є безпідставними, оскільки, як вже було встановлено вище спірна квартира безпідставно була передана до комунальної власності у зв`язку з чим були відсутні підстави для її приватизації ОСОБА_1

ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції заяви про застосування строків позовної давності не заявляла, судом першої інстанції дане питання не вирішувалось, причин, що об`єктивно не залежали від неї, для звернення до суду першої інстанції з такою заявою в апеляційній скарзі не вказано, а отже відсутні підстави для надання апеляційним судом оцінки вказаному доводу.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова