ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7526/22 Номер провадження 22-ц/814/2959/23Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Філоненко О.В.,

за участі: представника позивача адвоката Голяніщева Д.Ю., відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Мирко Р.О.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 20 січня 2023 року, прийнятої під головуванням судді Самсонової О.А. в м.Полтаві,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення на підставі ст.1212 ЦК України 637 399 грн. безпідставно набутих коштів.

Вказував, що відповідач згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2016 року придбала у власність нежитлове приміщення (аптеку) загальною площею 51,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак грошові кошти за вказане приміщення отримав в борг позивач за договорами позики, укладеними з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

31.10.2016 року було вирішено, що покупцем за договором купівлі-продажу формально буде позивач, яка в подальшому відчужить своє право власності на аптеку позивачу.

19 січня 2023 року позивач звернувся до районного суду з заявою про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на вказане нежитлове приміщення (аптеку), так як йому стало відомо, що відповідач має намір продати аптеку без його згоди.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20 січня 2023 року відмовлено в задоволені заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована відсутністю загрози невиконання або утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а також відсутністю відомостей щодо вартості майна, відносно якого заявлено вжиття заходів забезпечення позову.

Не погодившись з вказаною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Вважає, що позовні вимоги є співмірними із заявленим способом забезпечення позову, а визначення вартості майна на яке судом накладається арешт процесуальним законом не передбачено.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.10.2022 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м.Полтави Бажатарник Д.О. з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення на підставі ст.1212 ЦК України 637 399 грн. безпідставно набутих коштів.

19 січня 2023 року позивач звернувся до районного суду з заявою про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на вказане нежитлове приміщення (аптеку), так як йому стало відомо, що відповідач має намір продати аптеку без його згоди.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, ухвалу мотивував тим, що та обставина, що відповідач має намір здійснити продаж нерухомого майна, жодними доказами не підтверджена, а також через відсутність вартості майна неможливо встановити співмірність позовних вимог і нежитлового приміщення, на яке позивач просить накласти арешт.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 року у справі №910/72/20, від 15.01.2021 року у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 року у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 року у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 року у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 року у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вимогою майнового характеру в даній справі є стягнення грошових коштів в порядку ст.1212 ЦК України в розмірі 637 399 грн.

В свою чергу відповідач має на праві приватної власності нежитлове приміщення (аптеку), яке у випадку його відчуження суттєво вплине на платоспроможність такого боржника у випадку задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд, вбачає за доцільне частково задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, що мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому вид забезпечення позову, такий як заборона відчуження майна, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки вказане майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення заборони відчуження на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Зокрема, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення заборони відчуження на нерухомого майна є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали районного суду з одночасним постановленням нового рішення про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 відчуження нежитлового приміщення (аптеки).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 20 січня 2023 року скасувати, постановивши з даного питання нове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 відчуження нежитлового приміщення (аптеки) загальною площею 51,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.03.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна