Справа № 522/5200/23
Провадження № 2/523/3565/23
УХВАЛА

30 березня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2022 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом у якому просить суд:

- зняти арешт? накладений постановою державного виконавця Ковтун Л.Ю. В- 12/1294/3017807 на все нерухоме та рухоме майно ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 14.10.2011 № 2-3327/11 Приморським районним судом м. Одеси;

- припинити розшук автомобілів МАЗ 54331 д/н НОМЕР_1 , МАЗ 93971 д/н НОМЕР_2 , МАЗ 93892-напівпричеп д/н НОМЕР_3 , DAF 95 д/н НОМЕР_4 , Mercedes Benz s 500 д/н НОМЕР_5 ;

-зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавець у ч. 1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною другою ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.08.2011 у справі № 2-3327/2011 задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 382 892,00 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 51 143,19 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 07.04.2008 складає 258 273,11 грн, заборгованість за простороченими відсотками 6 623,59 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 07.04.2008 складає 33 449,13 грн, нарахованої пені 18 053,53 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 07.04.2008 складає 91 170,33 грн, а також судові витрати.

В листопаді 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_2 та ОСОБА_1

28.11.2014 державним виконавцем Ковтун Л.Ю. винесено постанову В- 12/1294/3017807 про арешт майна ОСОБА_1

16.05.2012 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси скасовано заочне рішення від 10.08.2011 у справі № 2-3327/2011 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про заборгованості за кредитом.

З урахуванням вище викладеного, вважаючи, що законна необхідність у арешті майна позивача відсутня, 29.06.2022 представник позивача звертався до Другого Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУЮ (м. Одеса) із заявою про закінчення виконавчого провадження (В- 12/1294/3017807) та зняття арешту накладеного в рамках виконавчого провадження.

Однак листом Другого Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУЮ (м. Одеса) від 01.08.2022 № 35172/21-32 представнику позивача було повідомлено, що 21.05.2012 виконавче провадження № 3017807 з примусового виконання виконавчого листа від 14.10.2011 № 2- 3327/11, який видав Приморський районний суд. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 382 892,00 грн було закінчено на п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали знищені за закінченням 3-х річного терміну зберігання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18.

Судом встановлено, що позивач є боржником у ВП № 3017807, а відтак спірні правовідносини виникли на стадії виконавчого провадження, тому законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

З огляду на викладене, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 261, 447, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про зняття арешту з майна відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його вимог віднесено до суду загальної юрисдикції в порядку звернення до суду зі скаргою на підставі статті 447 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик