Справа № 199/6837/22
(2/199/443/23)
24 березня 2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Богун О.О.
за участю секретаря Буточкіної М.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики.
Відповідно до п. 1 вказаного Договору, Позивачем було надано Відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 119 000 (сто дев`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що, на день передачі грошових коштів, відповідало еквіваленту 4877 (чотири тисячі вісімсот сімдесят сім) доларів США 00 центів, за курсом НБУ.
На підтвердження факту отримання від Позивача грошових коштів, Відповідач надав відповідну, власноруч написану розписку.
У відповідності до п.2.2. Договору, Відповідач повинен був повернути Позивачу отримані грошові кошти в строк до 01.02.2022 року. При цьому, повернення повинно було здійснюватися рівними частинами, щомісячно, по 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок - 17 місяців.
Відповідно до п. 7 Договору, після повернення боргу, позикодавцем буде видано позичальнику власноручно написану розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.
Станом на 01.02.2022 року, свої зобов?язання за Договором щодо повернення Позивачу наданої Відповідачу позики останній не виконав. Жодних розписок про отримання від Відповідача коштів у якості повернення боргу за договором позики Позивач Відповідачу не надавала.
Неодноразові звернення за допомогою засобів зв`язку щодо повернення наданих грошових коштів Відповідач або ігнорує, або вводить Позивача в оману щодо можливих строків повернення грошових коштів.
Враховуючи вищевикладене, 14.07.2022 року, Позивач звернулася до Відповідача з письмовим листом-вимогою, в якому просила Відповідача, протягом 3 (трьох) календарних днів, з моменту отримання даного листа, повернути їй усю суму позики, яка була нею надана Відповідачу.
У випадку, якщо Відповідач знову проігнорує вимогу Позивача та не поверне їй у вказаний строк наданою позику, повідомила також Відповідача про те, що буде змушена звернутися до судових органів з даного приводу, з метою стягнення з Відповідача грошових коштів, які були нею надані, а також 3% річних, індексу інфляції, витрат пов`язаних з розглядом справи у суді, в тому числі, витрат на правову допомогу адвоката.
Згідно відомостей про поштове відправлення, які міститься на офіційному сайті ДП «УКРПОШТА», вказане відправлення не отримане Відповідачем та повернулося у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Отже, станом на день подання позовної заяви, Відповідач не виконав зобов`язання, взяті на себе за договором позики, та кошти на користь Позивача не повернув, а тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики у розмірі 119 000,00 грн., 3% річних у розмірі 6 499,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 35 639,47 грн., проценти за договором позики у розмірі 109 400,00 грн., а також судові витрати.
Ухвалою суд від 24.10.2022 року відкрито провадження по справі та визначено провадити розгляд за правилами загального позовного провадження.
Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву.
20 січня 2023 року Ухвалою суду по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надано заяву в якій остання підтримала позовні вимоги просила суд провести розгляд справи у її відсутність та позивача, на задоволені позову наполягала.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що
15 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики.
Відповідно до п. 1 вказаного Договору, Позивачем було надано Відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 119 000 (сто дев`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що, на день передачі грошових коштів, відповідало еквіваленту 4877 (чотири тисячі вісімсот сімдесят сім) доларів США 00 центів, за курсом НБУ.
На підтвердження факту отримання від Позивача грошових коштів, Відповідач надав відповідну, власноруч написану розписку.
У відповідності до п.2.2. Договору, Відповідач повинен був повернути Позивачу отримані грошові кошти в строк до 01.02.2022 року. При цьому, повернення повинно було здійснюватися рівними частинами, щомісячно, по 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок - 17 місяців.
Відповідно до п. 7 Договору, після повернення боргу, позикодавцем буде видано позичальнику власноручно написану розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.
Станом на 01.02.2022 року, свої зобов?язання за Договором щодо повернення Позивачу наданої Відповідачу позики останній не виконав.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України).
Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Згідно зі змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).
Як передбачено ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, у спорі про стягнення боргу за договором позики, розписка за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Доказами, які надано позивачем на підтвердження заявлених вимог, є розписка та договір позики від 15 лютого 2020 року. Суд зауважує, що зміст розписки містить зазначення обставин, на які посилається позивач, та факт надання ним грошових коштів відповідачу.
Таким чином, надана позивачем розписка та договір позики відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, оскільки посвідчують передання грошової суми позикодавцем позичальнику та підтверджують укладення договору позики і його умов.
Станом на теперішній час у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість у сумі 119 000,00 гривень (сто дев`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц, а також у Постанові Верховного Суду від 10.08.2022 року у справі №504/369/18.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічні висновки викладені, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.
З огляду на те, що Відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України.
Суд погоджується із наданими розрахунками 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 6499,00 грн., та інфляційні витрати у розмірі 35 639,47 грн.
Також, відповідно до п.п. б) п. 2 Договору сторони погодили, що у разі порушення Позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 2.2.а даного Договору, Позичальник буде зобов`язаний сплатити Позикодавцю в перший місяць 5% на суму, що залишилась для повернення (але не менше 3000 (трьох тисяч) гривень). Якщо Позичальник не повертає щомісячну суму в наступний місяць - нараховується 10% на прострочену суму. Відсотки нараховуються до моменту погашення прострочок, сплачуються в кінці терміну.
Позивачем надано розрахунок відсотків за кредитним договором, з яким суд погоджується, таким чином ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню проценти за договором позики у розмірі 109 400,00 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 2705,38 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст. ст. 509,526, 598, 599, 1047, 1049 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) заборгованість згідно договору позики від 15.02.2020 року у розмірі 119 000,00 грн., 3% річних у розмірі 6 499,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 35 639,47 грн., відсотки за договором позики у розмірі 109 400,00 грн., а також судові витрати у розмірі 2705,38 грн., а всього 273 243 (двісті сімдесят три тисячі двісті сорок три гривні 85 копійок) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Богун