Справа № 352/1725/22
Провадження № 2/352/111/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в :

Позивачка 13.10.2022 звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, у яких народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу народження малолітня дитина постійно проживає з позивачкою та перебуває на її пованому утриманні. Відповідач з дитиною не спілкується, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться її вихованням, не проявляє щодо неї батьківської турботи і піклування, не надає дитині жодної матеріальної допомоги. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої дитини та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

Представник позивача - адвокат Жарський Т. В. у поданому суду клопотанні просив розглянути справу без участі сторони.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 22.02.2023, у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача в судове засідання не з`явився, у поданому клопотанні просив розгляд справи проводити у відсутності третьої особи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком сина позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого міститься на а.с.7.

Позивачка після реєстрації 08.07.2022 шлюбу змінила своє прізвище з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 " (а.с.8).

Малолітня дитина проживає з матір'ю по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Суд установив, що після народження малолітнього сина ОСОБА_3 відповідач повністю усунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: не спілкується з дитиною, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу своєї дитини, не цікавиться її вихованням, не проявляє щодо неї батьківської турботи і піклування, не надає їй належного матеріального утримання.

У зв`язку з цим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне батьківське виховання.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 04.11.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина (а.с.19-21).

У відповідності з вимогами ст .3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст .27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 18 Конвеції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності з вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину.

Статею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом; дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Згідно вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Як роз`яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З урахуванням викладеного, з огляду на встановлені судом обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, які підтверджені письмовими доказами, що визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності; з метою якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини сторін, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, який підлягає до задоволення.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивачки 992,40 грн витрат по сплаті судового збору (а.с.5).

На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 18, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 150, 152, 155, 164 ч. 1 п. 2 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 17 від 26 серпня 2016 року виконавчого комітету Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: Жарський Тарас Володимирович , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: орган опіки та піклування Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, вул. Галицька, 17, м. Тисмениця Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

Повне судове рішення складено 31.03.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ