"29" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
29.11.2022 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, у якому з урахуванням зміни предмету позову просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за кожним по частині права власності на автомобіль марки Шкода Фабія (об`єм двигуна 1400, колір бежевий, д.н.з. НОМЕР_1 ) та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12.09.2017 року сторони у справі уклали шлюб, який був розірваний рішення Дніпровського районного суду м. Києва 27.10.2022 року у справі №755/7712/22. Під час перебування в зареєстровану шлюбі був придбаний автомобіль марки Шкода Фабія (об`єм двигуна 1400, колір бежевий, д.н.з. НОМЕР_1 ), який оформлено на відповідача. Ринкова вартість автомобіля згідно висновку експерта від 11.11.2022 року становить 176274,00 грн. Позивачка вважає, що зазначений автомобіль підлягає поділу шляхом визнання за кожним з колишнього подружжя по частині права власності на зазначений автомобіль.
Ухвалою суду від 02.12.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Ухвалою суду від 19.01.2023 року позовну заяву було залишено без руху після відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 20.02.2023 року продовжено розгляд справи.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали суду, разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами 07.03.2023 року, однак у встановлений судом термін не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2017 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5).
За змістом копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 27.06.2020 року за відповідачем зареєстроване право власності на автомобіль марки SKODA, модель FABIA, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1400, колір - бежевий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова рами) - НОМЕР_2 (а.с. 6-7).
Згідно висновку експерта №923/11/2020 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 11.11.2022 року, ринкова вартість вказаного автомобіля становить 176274,00 грн. (а.с. 8-10).
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2022 року у справі №755/7712/22, шлюб між сторонами у справі розірваний (а.с. 22-22-24).
Вказані документи свідчать, що автомобіль марки SKODA, модель FABIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , набутий під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За змістом ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.ст. 325, 328 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За змістом ст.ст. 368, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Статтями 60, 61 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.ст. 63, 68 СК України).
Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст.ст. 70, 71 СК України).
Ураховуючи встановлені судом обставини про те, спірний автомобіль був набутий в період шлюбу, укладеного між сторонами у справі, при цьому право власності на цей автомобіль зареєстроване за відповідачем, автомобіль марки SKODA, модель FABIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю сторін у справі.
Поскільки суд дійшов висновку про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна сторін шляхом визнання за кожним з колишнього подружжя права власності на частину зазначеного транспортного засобу.
Підстав для відступлення від рівності часток у майні судом не встановлено та позивачем не доводились і відповідних вимог не заявлялось.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати і ураховуючи, що позов задоволений в повному обсязі стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 992,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258-260, 263-265, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 325, 328, 355, 356, 357, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину автомобіля марки SKODA, модель FABIA, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1400, колір - бежевий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова рами) - НОМЕР_2 ;
- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частину автомобіля марки SKODA, модель FABIA, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1400, колір - бежевий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова рами) - НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Текст рішення складений 29.03.2023 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Суддя -