ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1267/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

13 березня 2023 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Іващенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Дарницького районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:

- змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2018 у справі № 753/2156/18, з 1 500,00 грн щомісячно на 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позову зазначила, що з 27.06.2008 сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду від 06.09.2018 у справі № 753/2156/18 розірвано. Сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зараз проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2018 у справі № 53/2156/18 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1 500,00 грн, однак сума стягуваних аліментів недостатня для матеріального утримання доньки. Позивачка не може самостійно забезпечити всі необхідні потреби дитини. Відповідач офіційно працевлаштований, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому він може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою від 16.01.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті в судове засідання на 14.02.2023 о 12 год. 00 хв.

13.02.2023 від відповідача на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначив, що він не має можливості з`явитися в судове засідання, оскільки приймає активну участь в захисті територіальної цілісності України.

14.02.2023 суд задовольнив клопотання відповідача та відклав розгляд справи на 15 год. 00 хв. 23.03.2023.

09.03.2023 від відповідача на електронну пошту суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану в Україні.

13.03.2023 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі ідентичне за змістом клопотанню, яке надійшло від нього на електронну пошту суду 09.03.2023.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Заперечує проти зупинення провадження у справі за клопотанням відповідача, оскільки задля забезпечення найкращих інтересів дитини згідно зі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі порушує права дитини. Позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, правом щодо подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного про розгляду.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає таке.

Відповідач просить зупинити провадження у справі до закінчення воєнного стану в Україні.

На обґрунтування клопотання зазначив, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2022 № 81 його призвано на військову службу осіб рядового складу під час проведення загальної мобілізації в особливий період, призначено на посаду водія 2 мінометного відділення 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї і механізованого батальйону ВОС - 790037А відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022. Відповідач бажає приймати участь у судових засіданнях та надавати заперечення щодо позовних вимог. З урахуванням викладеного, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України просить зупинити провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до копії витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 81 від 07.04.2022 старший солдат ОСОБА_2 , призваний на військову службу осіб рядового складу під час проведення загальної мобілізації в особливий період призначений на посаду водія 2 мінометного відділення 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону ВОС - 7061003 відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 вважати, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с.39, 44).

Разом із тим суд вважає, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Выдповыдно до ст 3 ЦПК України "Законодавство про цивільне судочинство" цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справи, предметом якої є право дитини на утримання, що потребує оперативного вирішення спору.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Враховуючи, що Конвенція про права дитини є частиною законодавства України про цивільне судочинство, суд вважає, що тзупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України призведе до невирішення протягом тривалого часу питання зміни способу стягнення аліментів, а отже будуть порушені інтереси дитини щодо її належного утримання одним з батьків.

За таких обставин, зважаючи на предмет спірних правовідносин, які стосуються інтересів дитини відповідача, утримання і забезпечення якої не можуть бути не реалізовані через тривалий розгляд справи, суд дійшов висновку про залишення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі без задоволення.

Щодо заявленої позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів, суд зазначає таке.

З 27.06.2008 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду від 06.09.2018 у справі № 753/2156/18, яке набрало законної сили 12.11.2018, розірвано (а.с.11-17).

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2018 у справі № 753/2156/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.02.2018, до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12).

07.12.2018 на виконання рішення суд видав виконавчий лист, на підставі якого головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Оленою Андріївною 27.12.2018 відкрито виконавче провадження № 57974933 (а.с.14).

Згідно з розрахунком державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів від 21.11.2022 № 57974933/3, заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом № 753/2156/18, виданим 07.12.2018 Дарницьким районним судом м. Києва, станом на 01.11.2022 складає 85 232,14 грн (а.с.15).

Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів є правом позивачки і підстав для обмеження такого права суд не установив.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 3 статті 182 Кодексу визначено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У своїй сукупності матеріали справи підтверджують, а відповідачем не спростовано того, що щомісячна сплата аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не будуть непомірним тягарем для відповідача, відповідатиме його майновому стану та забезпечуватиме потреби дитини.

Відтак, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Аліменти на утримання дитини згідно з ч. 1 ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, однак суд бере до уваги те, що аліменти були вже стягнуті рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2018, а предметом судового розгляду є зміна способу стягнення аліментів, то в цьому випадку, зміна способу їх стягнення відбувається з дня набрання рішенням суду законної сили.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивачки, а позивачі за подання позовів про зміну способу стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 992,40 грн.

Керуючись нормами ст. 10, 12, 81, 133, 141, 265, 268, 274, 279, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2018 у справі № 753/2156/18, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На заочне рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Маркєлова