СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 758/9262/22

пр. № 2/759/2170/23

26 травня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 14.10.2022 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживача, яким просить визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», пункти 1.10 та 2.5 в частинах за якими передбачено. що плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця. починаючи з дати видачі кредиту та за якою передбачено, що базою для нарахування плати обслуговування кредиту є обслуговування суми кредиту; визнати недійсною з моменту укладення договору умову кредитного договору кредитного договору № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» - «Графік щомісячних платежів » в частині визначеної пункту 7 підпункту 7.4. даного «Графіку» плати за обслуговування; визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», пункт 1.5 Кредитного договору; визнати недійсною з моменту укладення договору умову кредитного договору Кредитного договору Кредитного договору № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» - «Порядок повернення кредиту» в частині визначеної пункту 5 підпункту 7.4. даного «Графіку» інших послуг банку; визнати недійсною з моменту укладення договору умову кредитного договору Кредитного договору № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» передбачену п. 1.7 в частині встановлення сплати страхового платежу; визнати недійсною з моменту укладення договору умову кредитного договору Кредитного договору № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» передбачену п. 1.12 в частині встановлення сплати страхового платежу; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 в сумі цих платежів з погашення заборгованості комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості ) у сумі 24813,64 грн. - в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № R01.00605.007612575 від 18.02.2021 року та здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 в сумі цих платежів з погашення заборгованості комісію (інші послуги банку ) у сумі 42791,67 гривень - в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № R01.00605.007612575 від 18.02.2021 року; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок сплаченої суми в рахунок страхового платежу відповідно до п. 1.7 Кредитного договору № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», зарахувавши сплачену ОСОБА_1 суму у розмірі 6886,57 гривень в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № R01.00605.007612575 від 18.02.2021 року та здійснити перерахунок сплаченої суми в рахунок страхового платежу відповідно до п. 1.12 Кредитного договору № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», зарахувавши сплачену ОСОБА_1 суму у розмірі 4069,62 гривень в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № R01.00605.007612575 від 18.02.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.11.2018 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z62.00605.004508876 про надання коштів у сумі 52979,00 грн.

18.12.2019 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № А03.00605.006097491 про надання коштів у сумі 85462,00 грн.

Крім того, зазначив, що 18.02.2021 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір R01.00605.007612575 про надання коштів у сумі 86212,82 грн.

Зазначив, що він дізнався що за первісними договорами № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року та № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року була включена плата за обслуговування кредитної заборгованості та інші послуги банку щомісячно в терміни та у розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, зокрема п. 1.10, 2.5 договору № Z62.00605.004508876 та п. 1.5, 7.4 договору № А03.00605.006097491.

Крім того, зазначає, що відповідно до п.1.7 Кредитних договорів позичальник доручає банку сплачувати страхові внески за рахунок отриманих кредитних коштів.

Зазначає, що такі умови кредитних договорів № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року та № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року у вищевказаних пунктах щодо внесення оплати за інші послуги банку та плату за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими та такими, що суперечать вимогам закону та порушують його права, а також про ненадання Банком необхідної інформації щодо умов Договорів, тому, посилаючись на положення ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вона просить зазначені пункти визнати недійсними з моменту укладення договору та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок сплачених з часу укладення кредитних договорів платежів та повернути переплачену суму.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, якою просить застосувати до даних правовідносин позовну давність.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмові пояснення, якими просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 07.11.2018 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z62.00605.004508876, відповідно до якого позивачу було надано грошові кошти в сумі 52979,00 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою річної змінюваної процентної ставки в розмірі, що визначається як зміна частина ставки в розмірі 9,5 %, збільшеної процентної ставки на 5,5 (маржу банку) (а.с. 7-10).

18.12.2019 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування № А03.00605.006097491, відповідно до якого позивачу було надано грошові кошти у сумі 85462,00 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 % річних (а.с. 11).

18.02.2021 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір R01.00605.007612575, відповідно до якого позивачу було надано кредит у сумі 86212,82 грн., строком на 96 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 35,09 % річних (а.с. 12-13).

Звертаючись до суду позивач посилається на недійсність п. 1.10, 2.5 договору № Z62.00605.004508876 та п. 1.5, 7.4 договору № А03.00605.006097491, які в силу положень ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими та порушують її права.

Відповідно до п.1.10 кредитного договору № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по України, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо; позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору № Z62.00605.004508876 від 07.11.2018 року, нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а палата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитно заборгованості припиняться після повного повернення кредиту, в також у інших випадках, передбачених цим Договором. Банк може припинити нарахування процентів та/або плати за обслуговування кредитно заборгованості з моменту звернення банку із заявою до: суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати за цим Договором платежів, або ?нотаріуса - про звернення стягнення на заставлене майко, для дострокового погашення за його рахунок суми кредиту, сплати процентів та інших сум належних до сплати за цим договором. У випадку, якщо судом буде ухвалено рішення не на користь Банку (в задоволенні позову будо відмовлено повністю або частково), позовну заяву Банку залишене без розгляду, або за відмови нотаріуса у зверненні стягнення на заставне майно, Банк може відновити нарахування процентів та інших платежів з дати припинення нарахування. Припинення нарахування процентів та інших належних до сплати за цим Договором платежів відбувається також після повного повернення кредиту та інших випадках, передбачених законодавством України. Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту, базою для нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості є початкова сума кредиту. Графік щомісячних платежів позичальника за цим Договором в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.5 договору кредиту та страхування № А03.00605.006097491 від 18.12.2019 року, встановлено, що під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, визначені Кредитним договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку № 1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку оплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на сайті Банку.

Відповідно до кредитних договорів позичальник погодився, що тариф та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими Договорів і він зобов`язується їх виконувати, підтвердив, що ознайомлений із зазначеними документами, вони є зрозумілими та не потребують додаткового тлумачення, підтвердив, що ознайомлений з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування в банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрав страхову компанію з переліку запропонованих банком.

Крім того, сторони дійшли згоди про те, що в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною Договору, зрозуміло та доступно викладено детальний розпис складових загальної вартості Кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів, сум комісійної винагороди.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У даному випадку, наявність підписаних правочинів свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України).

Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Звертаючись до суду позивач зазначає про недотримання відповідачем положень ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору, викладення його дрібним шрифтом, що ускладнює його прочитання і розуміння, введення її в оману при перерахуванні кредитних коштів в рахунок погашення заборгованості за іншим кредитним договором.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Положеннями статтей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що інформація, яка надавалася позивачу до укладення оспорюваних кредитних договорів, міститься як в інформаційному блоку пропозиції так і в паспорті споживчого кредиту, у т.ч. щодо права банку списувати кошти з рахунку в рахунок погашення заборгованості за іншими договорами, щодо укладення договорів страхування, які не пов`язані з кредитним договором, про встановлення плати за обслуговування.

З вказаними умовами позивач була обізнана та погодилась, поставивши свій підпис в письмовій оферті та паспорті споживчого кредитування, а також підписавши заяви про приєднання до договорів добровільного страхування.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26.12.2019 по справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Щодо посилання в позові на положення стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (до 10.06.2017), як на підставу задоволення позову, то вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання заявника є необґрунтованими.

Також є безпідставним посилання позивача в позові на постанову Національного банку України від 10.05.2007 № 168, якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки ця постанова втратила чинність на підставі постанови Національного банку України від 08.06.2017 № 49.

На спірні правовідносини поширюється постанова Національного банку України від 08.06.2017 № 49, якою затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Порушення вимог вказаних Правил судом не встановлено.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Крім того, представником відповідача було заявлено вимогу про застосування позовної давності до даних правовідносин.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції , яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії ; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства ).

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України , за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 14.10.2022 року, а відповідно до наданих суду доказів позивачем останній платіж було здійснено на погашення заборгованості за кредитним договором № А03.00605.006097491 було здійснено 27.07.2020 року та за кредитним договором № Z62.00605.004508876 - 17.12.2019 року, про що свідчить банківська виписка АТ «Ідея Банк».

Вказані обставини свідчить про те, що позивачем не пропущено строки звернення до суду.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Позивач, посилаючись на порушення банком положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», повинен надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору виникає дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу кредитних послуг.

Таких доказів суду надано не було.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що оспорювані позивачем пункти кредитних договорів є несправедливими, оскільки при підписанні зазначених договорів позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, мала намір укласти такий договір, отримала кредитні кошти, перераховані Банком.

Враховуючи встановлені судом обставини та положення чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним оспорюваних пунктів кредитних договорів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні оспорюваних правочинів та застосування банком нечесної підприємницької практики, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.В. П`ятничук