Дата документу 28.03.2023 Справа № 336/1604/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/315/23 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/1604/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», вказавши, що 24.05.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, яким з неї на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» стягнуто заборгованість у сумі 21 322,50 грн. Посилаючись на те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за договором, який вона не укладала і який не був нотаріально посвідченим, з наданих нотаріусу документів не видно, що заборгованість була безспірною, просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 24.05.2021 за № 45917.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження її позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду,ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не розглянув її клопотання про витребування у кредитора і приватного нотаріуса документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, що в подальшому і стало причиною відмови у позові, оскільки без дослідження вказаних документів довести обставини, які викладені в позові, було не можливо, а сама позивачка не може їх надати суду, оскільки такі документи їй не надсилалися. Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача стосовно того, що оспорюваний виконавчий напис є незаконний, оскільки нотаріально не посвідчений, а також те, що під час вчинення виконавчого напису був порушений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5: «Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця».

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що договір, укладений між позивачем та ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІВЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» як такий не укладався та не відповідає нормам закону, оскільки власноруч позивачем та будь-яким іншим способом не підписувався.

Відзив на апеляційну скаргу не надавався, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, повістка про виклик у судове засідання позивачки повернулася до суду із позначкою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІВЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» повістку про виклик до суду отримав 09.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Причини неявки представники сторін суду не повідомили, а тому суд визнав за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 263ЦПКУкраїни судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що обсяг досліджених доказів не дає змоги перевірити та встановити всі обставини справи, а саме: чи вчинявся оспорюваний виконавчий напис та на підставі якого договору, чи дотримано нотаріусом вимоги законодавства при його вчиненні.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень статті 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Звертаючись до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права, ОСОБА_1 зазначала, що кредитний договір з відповідачем вона не укладала, письмову вимогу про погашення заборгованості не отримувала. Позовна заява також містила клопотання про витребування відповідних письмових доказів, оскільки на її вимогу про надання таких доказів відповіді позивачка не отримала.

Вказане клопотання суд першої інстанції залишив без задоволення, не сприяв позивачці в реалізації нею прав, визначених як нормами ЦПК, так і нормами ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Фактично суд першої інстанції самоусунувся від вирішення спору, чим порушив права і охоронювані законом інтереси позивачки.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок ).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб надіслання кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Апеляційним судом встановлено, що 04.11.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір №703984499, за яким товариство зобов`язалося надати кредит на суму 7 500 грн., а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.п.1.3, 1.4 або 1.5 цього договору. Кредит надається строком на 19 днів від дати отримання позичальником. Пункотом 1.3 договору передбачено, що на період кредитування нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад 19 днів умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка у розмірі 1,7 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом. Пунктом 4.1 договору визначено, що невідомою частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику.

Відповідно до графіка розрахунку, який є додатком №1 до договору, суму кредиту у розміпі 7 500 грн. і нараховані вітсотки у розмірі 2 422, 50 грн. позичальник повинна повернути кредитору 23.11.2020.

Із довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» видно, що акцепт оферти підписано позичальником одноразовим ідентифікатором MNV23Q5W, перерахування грошових коштів позичальнику відбулося 04.11.2020 о 14:21:22. В довідці також зазначено, що кредит було відступлено ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №703984499 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІВЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» станом на 12.05.2021 складає 20 122,50 грн., із яких прострочене тіло кредиту 7 500 грн., прострочені відсотки 12 622, 50 грн.

12.05.2021 за вих. №06/В/981/ОФ на адресу ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» направлена вимога про усунення порушення виконання зобов`язання протягом 7 днів з дня її отримання.Як зазначено у вимозі, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитним договором у ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, реєстр прав вимоги №5 від 16.04.2021. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на підставі договору відступлення прав вимоги №114 від 28.12.2020

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання позичальником цієї вимоги, а також факту набуття відповідачем права вимоги за вказаним кредитним договором останній апеляційному суду не надав.

24.05.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис №45917 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС`заборгованості за кредитним договором №703984499 від 04.11.2020 за період з 16.04.2021 по 12.05.2021 у сумі 20 122. 50 грн.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що договори уступки права вимоги та факторингу були укладені між кредитором та фінансовими компаніями до укладення кредитного договору, реєстри прав вимоги, в якому містяться дані про спірний кредитний договір і складові його заборгованості, відсутні.

Аналіз фактичних обставин свідчить про відсутність належних та допустимих доказів, що при вчиненні напису нотаріус отримував від фінансової компанії первинні бухгалтерські документи щодо видачі позичальнику кредиту (меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), вручення боржникові вимоги кредитора про погашення кредиту, набуття ТОВ ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги за кредитним договором, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, суми процентів, зазначених у написі, особа стягувача є безспірними.

За таких обставин оскаржуване рішення не моджна визнати таким, що відповідає вимогам закону і забраним у справі доказам, а тому на підставі ст.376 ЦПК України волно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року уцій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24 травня 2021 року, вчинений Грнисюк Оленою Василівною приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 21 322, 50 грн. з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженною відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 30 березня 2023 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська