ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2643/23 Справа № 175/2496/19 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Департаменту державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України,

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року про задоволення скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович, директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович, про бездіяльність заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Нещадима Івана Сергійовича,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Нещадима І.С., у якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. за період з 27 вересня 2022 року по 21 жовтня 2022 року включно при розгляді скарги стягувача ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року, поданої у виконавчому провадженні №66496942 щодо непроведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942, неприйняття процесуального рішення у формі постанови про результати проведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942 та ненаправлення стягувачу ОСОБА_1 копії постанови про результат проведення перевірки законності цього виконавчого провадження за скаргою від 26 вересня 2022 року, обґрунтовуючи це тим, що заступник директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України - Нещадим Іван Сергійович за вказаний період при розгляді скарги стягувача ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року, поданої у виконавчому провадженні №66496942 щодо не проведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942, не прийняв процесуального рішення у формі постанови про результати проведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942 та не направив стягувачу ОСОБА_1 копії постанови про результати проведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942 за скаргою від 26 вересня 2022 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України - Нещадима Івана Сергійовича за період із 27 вересня 2022 року до 21 жовтня 2022 року включно при розгляді скарги стягувача ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року, поданої у виконавчому провадженні №66496942, щодо не проведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942, не прийняття процесуального рішення у формі постанови про результати проведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942, не направлення стягувачу ОСОБА_1 копії постанови про результати проведення перевірки законності виконавчого провадження №66496942 за скаргою від 26 вересня 2022 року/т.1 а.с. 52-53/.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні вимог скарги, посилаючись на те, що дане судове рішення є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані обставини, не досліджені усі докази та матеріали виконавчого провадження, а висновки суду щодо обов`язку заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. щодо ухвалення відповідної постанови за скаргою ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року, не відповідають нормам ч.3 ст. 74 ЗУ Про виконавче провадження, а є лише таким правом, і в тому випадку, коли рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення суперечать вимогам закону, з огляду на що заступник директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України - Нещадим Іван Сергійович, не віднайшовши порушень у здійсненні виконавчого провадження №66496942 державним виконавцем, надав відповідь ОСОБА_1 у формі відповіді в порядку ЗУ Про звернення громадян.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з відмовою у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2022 року ОСОБА_1 подано скаргу до Департаменту ДВС про скасування процесуального документа від 02 червня 2022 року ВП 66496942.

Відповідно до листа Департаменту ДВС №97449/Л-23961/20.1 від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 надано відповідь на його скаргу від 26 вересня 2022 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 , посилався на абз.2 ч.3 ст.74 ЗУ«Про виконавче провадження», п.п.3.2, 3.8 Порядку витребування та проведення перевірки виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 136/5 від 01 грудня 2004 року та дійшов висновку про те, що заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України - Нещадим І.С. повинен був ухвалити відповідну постанову за скаргою ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року, а також направити її копію скаржнику, однак відповідь скаржникові у вигляді листа на його скаргу надана в порядку ЗУ «Про звернення громадян», що не відповідає вимогам Закону, оскільки зазначене виконавче провадження є відкритим.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»).

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів

щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно

і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно до абз.2 ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

З наданих матеріалів колегією суддів встановлено, що на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №66496942 з виконання виконавчого листа №175/2496/19-ц виданого 02 серпня 2021 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.

У виконавчому документі по суду зобов`язано директора департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року на постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23 червня 2017 року, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05 травня 2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , подану в порядку ст. 447 Закону України Про виконавче провадження, в порушення ст. ст. 84, 116 ЦПК України, не витребував матеріали виконавчого провадження №66496942 та не досліджував їх зміст, що потягло за собою не об`єктивне надання оцінки фактичним обставинам справи, про що викладено представником Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на скаргу. Колегія суддів вважає це порушенням норм процесуального права.

17 березня 2023 року представником Відділу Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та його посадових осіб Наталією Патою надано копію виконавчого провадження №66496942, яка досліджена колегією суддів та з відомостей якої встановлено, що 30 червня 2022 року виконавче провадження відновлено з підстав того, що постановою про результат перевірки законності виконавчого провадження від 17 травня 2022 року, проведеною на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили 07 квітня 2022 року, у цьому виконавчому провадженні задоволено скаргу ОСОБА_1 від 04 травня 2022 року та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №66496942.

ОСОБА_1 , звертаючись до заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. зі скаргою від 26 вересня 2022 року, посилався на те, що 02 червня 2022 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Заєць Т.І. у виконавчому провадженні №66496942 прийняла постанову, якою скасувала документ Постанову про закінчення виконавчого провадження від 02 вересня 2021 року, яку прийняв головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Кузьменко О.І., яка була скасована 17 травня 2022 року, що, на думку скаржника, суперечить вимогам ч.3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження.

25 жовтня 2022 року, в порядку Закону України Про звернення громадян заступником директора Департаменту начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іваном Нещадимом, ОСОБА_2 надано відповідь у вигляді листа з вичерпною інформацією на викладені у скарзі ОСОБА_1 доводи та зазначено, що правові підстави для скасування постанови про скасування процесуального документу від 02 червня 2022 року у ВП 66496942 відсутні, з надісланням цього листа на електронну адресу ОСОБА_1 , за якою останній вів переписку з виконавчою службою та який отримано ним.

Колегія суддів зазначає, що абз.2 ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає винесення постанови начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець лише у разі, якщо рішення, дії державного виконавця під час виконання рішень суперечать вимогам закону, при цьому в обов`язок у будь-якому випадку виносити таку постанову вищим органом виконавчої служби, який наділений повноваженнями, зазначена спеціальна матеріальна норма не ставить, що судом першої інстанції не взято до уваги, як і не вірно застосовано п.п. 3.2, 3.8 Порядку витребування та проведення перевірки виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 136/5 від 01 грудня 2004 року, оскільки зазначені положення регулюють вже сам процес та дії вищого керівництва ДВС при наявності встановлених начальником відділу порушень виконавцем вимог Закону при здійсненні виконавчого провадження, що призводять до порушення прав учасника цього виконавчого провадження, при цьому, начальник відділу чи інша уповноважена особа вищого рангу ініціює проведення перевірки виконавчого провадження та його витребовування відповідною посадовою особою, що в даному випадку не мало місце, навпаки, заступником директора Департаменту начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іваном Нещадимом встановлено відсутність правових підстав для скасування постанови про скасування процесуального документу від 02 червня 2022 року, що і не потребує винесення такої постанови, передбаченої абз.2 ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з цим, суд першої інстанції, не дослідивши матеріали виконавчого провадження №66496942, не встановив, що постановою державного виконавця від 26 жовтня 2022 року виконавче провадження закінчено з фактичним виконання рішення суду в повному обсязі.

Також, з матеріалів виконавчого провадження №66496942 колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України встановлено, що ОСОБА_1 оскаржив, в тому числі, і в судовому порядку постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 жовтня 2022 року та ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

З вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону та не витребовував матеріали виконавчого провадження №66496942, не перевірив доводи всіх учасників справи та надав невірну правову оцінку фактичним обставинам, з огляду на що колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 передчасною, а вимоги скарги ОСОБА_1 не обґрунтованими, при цьому зазначає, що права ОСОБА_1 при здійсненні виконавцем виконавчого провадження №66496942 не є порушеними, враховуючи фактичне виконання судового рішення державною виконавчою службою, що ОСОБА_1 не спростовано при розгляді апеляційної скарги, що і не потребує винесення начальником органу вищого рівня ДВС Міністерства юстиції України постанови про перевірку виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця, у якого це виконавче провадження знаходилось у провадженні, до вчинення будь-яких дій, враховуючи ще і те, що ВП №66496942 є закінченим з винесенням остаточної постанови державного виконавця.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не у належний спосіб перевірив фактичні обставини справи, за неповною доказовою базою та дійшов помилкового висновку, а тому колегія суддів приймає доводи, викладені в апеляційній скарзі, як належні та обґрунтовані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з ухваленням нової про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров