КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 368/276/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4324/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року у складі судді Кириченка В.І.,

у цивільній справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року МТСБУ звернулося у суд із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 60 801 грн 82 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 05.02.2017 о 12 год. 50 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, за участі ОСОБА_2 , який керуючи транспортним засобом "Chevrolet", державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Києві допустив зіткнення з транспортним засобом "Volkswagen", державний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до звіту № 943 та інших документів встановлено, що загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 60 801 грн 82 коп.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 26.03.2018 у справі № 758/13572/17 відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 09.12.2022 в задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах МТСБУ вважає рішення районного суду безпідставним, незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги, вказано, що на момент ДТП транспортний засіб засобом "Chevrolet", державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач не було застраховано, внаслідок чого потерпіла особа звернулася з заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено потерпілій особі в розмірі 60 801 грн 82 коп.

Позивач не погоджується з висновками викладеними в рішенні суду стосовно того, що відповідач не керував транспортним засобом та не приймав участі у ДТП 05.02.2017, натомість вказує на постанову Апеляційного суду міста Києва від 26.03.2018 у справі, де відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, вважає, що районний суд маючи в розпорядженні всі докази, що стосуються ДТП, замість вирішення спору по суті позовних вимог та притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності проявив надмірний формалізм до описки допущеної в даті ДТП, що жодним чином не впливає на правильне вирішення спору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день і час судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку (а.с.189-191), а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимог МТСБУ про стягнення з ОСОБА_2 страхового відшкодування у порядку регресу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як на підставу позову зазначив дату події, за наслідками якої сплатив страхове відшкодування - 05.02.2017, яка фактично мала місце 05.10.2017, проте заяви в установленому законом порядку про зміну підстав позову в частині дати ДТП, страховик не подавав.

Однак такі висновки суду є передчасними, зробленими без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог та долучених до справи доказів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про відшкодування шкоди у порядку регресу, в сумі 60 801 грн 82 коп.

Матеріалами справи доведено, що 05.10 .2017 о 12 год. 50 хв. у м. Києві по вул. В.Вал відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet», днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Volkswagen», днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 26.03.2018 винним у даній дорожньо-транспортній пригоді відповідно до ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_2 й закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.6-9).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль під керуванням ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України № 1961-IV , з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-ІУ Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Між тим, на момент дорожньо-транспортної події, автомобіль «Chevrolet», днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до справи, ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням 05.10.2017з вини ОСОБА_2 автомобіля «Volkswagen», днз НОМЕР_2 під його керуванням за наслідками якого, з урахуванням наданих необхідних документів, страховиком потерпілому було сплачено 60 801 грн 82 коп. (а.с.10-51).

Відповідно до ч.2 ст. 38 Закону №1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до матеріалів справи, про дату дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої з вини відповідача автомобіль потерпілого зазнав механічних пошкоджень, а саме - 05.10.2017, зазначено у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду та схемі події (а.с.10,12), постанові про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності (а.с.6-9), у звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (а.с. 6, 22), заяві ОСОБА_3 на адресу МТСБУ (а.с.43).

Згідно даних долученої до справи довідки №1 від 10.05.2018, складеної МТСБУ, визначаючи суму страхового відшкодування у справі №45082, зареєстрованої 06.10.2017 страховиком у розділі дата та час ДТП зазначено, що страхове відшкодування сплачується ОСОБА_3 з причин пошкодження його автомобіля «Volkswagen», днз НОМЕР_2 винуватцем ОСОБА_2 під час керування автомобілем «Chevrolet», днз НОМЕР_1 05.10.2017 о 12.55 по вул. В.Вал,48/28-а у м. Києві (а.с.46).

Отже, долученими до справи доказами доведено факт сплати на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування за наслідками ДТП, що відбулася з вини ОСОБА_2 та яка мала місце саме 05.10.2017.

Таким чином, у якості підстави заявлених вимог позивачем визначено обставини, пов`язані з виплатою страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 за наслідками страхового випадку, який відбувся з вини ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність під час керування автомобілем «Chevrolet», днз НОМЕР_1 .

У справі, що розглядається суд визнав спірним питання в частині дати ДТП.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладено на суд, який вирішує спір.

Згідно з частинами 1,5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").

Окрім цього, підлягає врахуванню й зміст оскаржуваного рішення, яким фактично визнано доведеним настання страхового випадку за участю відповідача, саме 05.10.2017 та те, що відповідач не оспорював події, пов`язаної з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 05.10.2017 за участю ОСОБА_4 .

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

З огляду на викладене, колегія суддів визнає необґрунтованими висновки районного суду про недоведеність позову.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції не врахував зазначене та дійшов хибного висновку, що позивач після проведення виплат потерпілій особі не довів, що у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

З урахуванням викладених обставин, з ОСОБА_2 на користь МТСБУ підлягає стягненню завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 60 801 грн 82 коп., а також витрати по справі, пов`язані з оплатою судового збору в сумі

На підставі положень ч.1,п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пов`язаних з оплатою судового збору в районному суду та під час апеляційного скарження, в сумі 5 675 грн (2270+3405= 5675) (а.с.4,83).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Моторно (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (, 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 60 801 грн 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (, 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) судові витрати понесені під час розгляду справи в розмірі 5 675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: