Номер провадження: 22-ц/813/4662/23
Справа № 522/1493/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Одеський національний медичний університет

третя особа - Міністерство охорони здоров`я України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кравець Анастасія Миколаївна

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Міністерство охорони здоров`я України, про визнання незаконним рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17 червня 2021 року в частині ліквідації факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права»

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Одеського національного медичного університету про визнання незаконним рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17 червня 2021 року в частині ліквідації факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права».

В якості обґрунтування позову позивач зазначила, що з жовтня 2017 року вона обіймала посаду декана факультету «Медичний 3» Одеського національного медичного університету, а також їй підпорядковувалась кафедра «Соціальної медицини, громадського здоров`я медичного права». На підставі наказу Одеського національного медичного університету № 266-о від 17 червня 2021 року «Про введення в дію рішення Вченої ради Одеського національного університету від 17.06.2021» було вирішено, наряду з іншими ліквідувати наступні структурні підрозділи: факультет «Медичний 3» та кафедру «Соціальної медицини, громадського здоров`я медичного права».

Позивач посилається на те, що засідання Вченої ради Одеського національного медичного університету 17 червня 2021 року було неправочинним, на голосування за поданням в.о. проректора з науково-педагогічної роботи про ліквідацію підрозділів, що підпорядковувались позивачу, була присутня неналежна кількість членів Вченої ради Одеського національного медичного університету, за ліквідацію підрозділів проголосувала неналежна кількість членів Вченої ради Одеського національного медичного університету. Позивач вважає, що такі діяння Одеського національного медичного університету свідчать про недотримання порядку та підстав проведення правомочного засідання Вченої ради, тому необхідним є визнання протиправним і скасування рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17 червня 2021 року щодо ліквідації структурних підрозділів Одеського національного медичного університету: факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я медичного права».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2022 року ухвалено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Міністерство охорони здоров`я України про визнання незаконним рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17 червня 2021 року в частині ліквідації факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права» - відмовити.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року у справі 522/1493/22 повністю.

Ухвалити нове рішення у справ № 522/1493/22 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17 червня 2021 року щодо ліквідації структурних підрозділів ОНМедУ: факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права».

Дозволити повідомити та надати підтвердження щодо розміру судових витрат понесених ОСОБА_1 , пов`язаних з розглядом справи № 522/1493/22 протягом 5 днів після ухвалення рішення суду

Визнати невиконання Одеським національним медичним університетом Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2022 року у справі № 522/1493/22 вчиненим без поважних причин.

Стягнути в дохід державного бюджету з Одеського національного медичного університету штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб через допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству та неподання до суду доказів без поважних причин.

Позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що засідання Вченої ради ОНМедУ 17 червня 2021 року було неправомочним, відповідачем не дотримано порядку та підстав проведення правомочного засідання Вченої ради ОНМедУ, тому діяння щодо подання пропозиції, її розгляду та прийняття рішення щодо ліквідації медичного факультету № 3 та кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права є незаконним свавіллям та підлягають скасуванню.

На момент прийняття оскаржуваного рішення Вченою радою 17 червня 2021 року, позивач займала посаду декана медичного факультету № 3 з підпорядкуванням кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права».

Після задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним рішення Вченої ради ОНМедУ про ліквідацію медичного факультету № 3, з підпорядкуванням кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права», позивач має законні право та інтерес у випадку поновлення на роботі, бути поновленою або переведеною на посаду декана медичного факультету № 3, з підпорядкуванням кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права».

Тому, зазначає що ефективний захист її прав та інтересів підлягає забезпеченню шляхом задоволення судом позовних вимог щодо визнання незаконними рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17 червня 2021 року щодо ліквідації структурних підрозділів ОНМедУ: факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права».

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У лютому 2023 року представник Одеського національного медичного університету надіслав відзив на апеляційну скаргу у якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

Адвокат Кравець А.М. представник позивача ОСОБА_1 надала усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримала, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скрипник Д.О. представник відповідача Одеського національного медичного університету підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, надала пояснення, в яких зазначила, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що 20.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт, відповідно до якого позивач приймалась на посаду декана факультету «Медичний 3».

Відповідно до рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету, введеного в дію наказом Одеського національного медичного університету № 266-о від 17.06.2021, було вирішено, в тому числі, ліквідувати факультет «Медичний 3» та кафедру «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права», яке в подальшому було опубліковано на офіційному веб-сайті Одеського національного медичного університету, що підтверджується наявними матеріалах справи доказами та не спростовано позивачем.

Наказом від 17.06.2021 року № 266-о підписаним ректором Рішення Вченої ради від 17.06.2021 року введені в дію.

Наказом від 17.06.2022 року № 268-о затверджені зміни до структури та структури штатної чисельності університету.

27 жовтня 2021 року позивача було звільнено з посади.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК Україн достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Щодо застосування строків позовної давності

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи заяву представника відповідача про попуск позивачкою строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо пропуску такого строку та необґрунтованість твердження позивачки про те, що про ліквідацію вказаних структурних підрозділів їй стало відомо лише 18.10.2021 року.

Так, позовну заяву в даній справі було подано 21.01.2022 року.

Суд встановив, що позивач ще 15.09.2021 знала про ліквідацію факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права», що підтверджує відеозапис телевізійної передачі на каналі «7 Телеканал» з назвою випуску «Ректорат ОНМедУ втрачає цінні кадри».

Судом враховано, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Щодо вирішення спору по суті позовних вимог

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» -

1. Вчена рада є колегіальним органом управління закладу вищої освіти, який утворюється строком на п`ять років, склад якого затверджується наказом керівника закладу вищої освіти протягом п`яти робочих днів з дня закінчення повноважень попереднього складу вченої ради.

2. Вчена рада закладу вищої освіти:

1) визначає стратегію і перспективні напрями розвитку освітньої, наукової та інноваційної діяльності закладу вищої освіти;

2) розробляє і подає вищому колегіальному органу громадського самоврядування проект статуту закладу вищої освіти, а також рішення про внесення змін і доповнень до нього;

3) ухвалює фінансовий план і річний фінансовий звіт закладу вищої освіти;

4) визначає систему та затверджує процедури внутрішнього забезпечення якості вищої освіти;

5) ухвалює рішення про розміщення власних надходжень у територіальних органах центрального органу виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, або в банківських установах;

6) ухвалює за поданням керівника закладу вищої освіти рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію структурних підрозділів;

8) затверджує освітні програми та навчальні плани для кожного рівня вищої освіти та спеціальності;

9) ухвалює рішення з питань організації освітнього процесу, визначає строки навчання на відповідних рівнях;

10) затверджує зразок та порядок виготовлення документів про вищу освіту, у тому числі спільних і подвійних дипломів;

11) ухвалює основні напрями проведення наукових досліджень та інноваційної діяльності;

12) оцінює науково-педагогічну діяльність структурних підрозділів;

13) присвоює вчені звання професора, доцента та старшого дослідника і подає відповідні рішення на затвердження до атестаційної колегії центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки;

14) приймає остаточні рішення про визнання іноземних документів про вищу освіту, наукові ступені та вчені звання під час прийняття на роботу педагогічних, наукових, науково-педагогічних та інших працівників, а також під час зарахування вступників на навчання;

14-1) приймає остаточні рішення про визнання документів про вищу освіту, виданих закладами вищої духовної освіти, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, під час зарахування вступників на навчання;

15) має право вносити подання про відкликання керівника закладу вищої освіти з підстав, передбачених законодавством, статутом закладу вищої освіти, контрактом, яке розглядається вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу вищої освіти;

16) розглядає інші питання діяльності вищого закладу вищої освіти відповідно до його статуту.

3. Вчену раду закладу вищої освіти очолює її голова, який обирається таємним голосуванням з числа членів вченої ради закладу вищої освіти, які мають науковий ступінь та/або вчене (почесне) звання, на строк діяльності вченої ради. До складу вченої ради закладу вищої освіти входять за посадами керівник закладу вищої освіти, заступники керівника, керівники факультетів (навчально-наукових інститутів), учений секретар, директор бібліотеки, головний бухгалтер, керівники органів самоврядування та виборних органів первинних профспілкових організацій працівників закладу вищої освіти, а також виборні представники, які представляють наукових, науково-педагогічних працівників і обираються з числа завідувачів (начальників) кафедр, професорів, докторів філософії, докторів наук, виборні представники, які представляють інших працівників закладу вищої освіти і які працюють у ньому на постійній основі, виборні представники аспірантів, докторантів, слухачів, асистентів-стажистів, лікарів (провізорів)-інтернів, лікарів-резидентів, керівники виборних органів первинних профспілкових організацій студентів та аспірантів, керівники органів студентського самоврядування закладу вищої освіти відповідно до квот, визначених статутом вищого закладу вищої освіти.

Вибори до складу вченої ради починаються за 30 календарних днів до закінчення повноважень попереднього складу вченої ради.

4. За рішенням вченої ради до її складу можуть входити також представники організацій роботодавців. При цьому не менш як 75 відсотків складу вченої ради повинні становити наукові, науково-педагогічні працівники закладу вищої освіти і не менш як 10 відсотків - виборні представники з числа студентів (курсантів).

5. Виборні представники з числа працівників закладу вищої освіти обираються вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу вищої освіти за поданням структурних підрозділів, у яких вони працюють, а виборні представники з числа студентів (курсантів) обираються студентами (курсантами) шляхом прямих таємних виборів.

6. Рішення вченої ради закладу вищої освіти вводяться в дію рішеннями керівника закладу вищої освіти.

7. У закладі вищої освіти можуть бути утворені вчені ради структурних підрозділів, повноваження яких визначаються вченою радою закладу вищої освіти відповідно до статуту вищого закладу вищої освіти. Вчена рада закладу вищої освіти може делегувати частину своїх повноважень вченим радам структурних підрозділів. Склад відповідних вчених рад формується на засадах, визначених частинами третьою і четвертою цієї статті.

Статут Одеського національного медичного університету, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 серпня 2016 року № 863, визначає, що Вчена рада університету є колегіальним органом управління Університету, який утворюється строком до 5 років, склад якого затверджується наказом ректора Університету протягом п`яти робочих днів з дня закінчення повноважень попереднього складу Вченої ради. Вчена рада Університету за поданням ректора ухвалює рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію структурних підрозділів. Рішення вченої ради вводяться в дію рішеннями ректора університету.

Так, судом встановлено, що адміністрацією Одеського національного медичного університету дотримано порядку організації засідання Вченої ради 17.06.2021 року, з урахуванням під час проведення, карантинних обмежень, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Зазначене підтверджується доказами наявними в матеріалах справи у вигляді Print screen, що підтверджують розміщення 14.06.2021 оголошення про проведення засідання Вченої ради за адресою: Ольгіївська, 4, на офіційному веб-сайті ОНМедУ; публікування 15.06.2021 року на офіційному веб-сайті ОНМедУ змін у роботі Вченої ради на 17.06.2021 року, а саме що засідання проводитиметься онлайн на платформі Microsoft Teams, розміщення порядку денного, пункт 4 якого включає питання внесення змін до структури університету.

До того ж, вченим секретарем 15.06.2021 року було надіслано позивачу запрошення на дане засідання Вченої ради та порядок денний на її робочу електронну пошту .

Крім цього, запрошення на засідання Вченої ради були надіслані її членам і позивачу, в тому числі, в групу «Вчена рада» в застосунку Viber, докази чого також наявні в матеріалах справи.

Разом з тим, позивач надала пояснення в судовому засіданні відносно того, що вона підключилась до зазначеного засідання Вченої ради, ввійшовши до програми Microsoft Teams за допомогою введення власних логіну та паролю, однак, виникли технічні несправності, що унеможливили її подальшу участь у засіданні.

Колегія суддів наголошує, що Вчена рада є колегіальним органом, рішення вченої ради є колективним та прийнятим за результатами голосування кожного з членів Вченої ради виходячи з власного переконання.

Отже, рішення Вченої ради може бути визнане недійсним лише у випадку відсутності кворуму (2/3 від всіх членів вченої ради). Інших підстав для визнання рішення вченої ради, в тому числі визнання незаконним та скасування рішення вченої ради, не передбачено.

Відповідно до п. 4.2. Положення про Вчену раду Одеського національного медичного університету, засідання Вченої ради правочинне, якщо в ньому бере участь не менше 2/3 складу ради, а з питань обрання на посади науково-педагогічних працівників і присвоєння вчених звань - не менше 3/4 її складу.

Згідно з розділом 6 Положення про Вчену раду Одеського національного медичного університету, рішення Вченої ради ухвалюються шляхом голосування простою більшістю голосів особового складу Вченої ради. Право голосу на засіданні ради мають тільки її члени. Рішення Вченої ради з кожного питання порядку денного вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх членів Вченої ради.

Судом встановлено, що ідентифікація осіб під час участі в засіданні на платформі Microsoft Teams відбувалася шляхом введення особистих логіну та паролю.

Голосування за реорганізацію факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права» на засіданні Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17.06.2021 було відкрите та здійснювалось особисто, що відповідає п. 6.5, 6.5.1. Положення про Вчену раду.

Кількість учасників - 63 члени вченої ради, є достатнім для прийняття рішення.

Суд належно дослідив стенограму засідання Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17.06.2021 року, та встановив, що під час постановки питання про реорганізацію факультету «Медичний 3» та кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права», окрім двох членів Вченої ради, жоден своє заперечення не висловив. Під час проведення, Голова Вченої ради зазначив, (пряма мова): «Прошу голосовать. Кто за принятие решения? Кто против? Прошу обозначить кто против. - Против - 2. Есть ли воздержавшиеся? - Нет. Решение принято».

Стаття 32 Закону України «Про вищу освіта» передбачає, що діяльність закладу вищої освіти провадиться, зокрема, на принципах автономії та самоврядування.

Під автономією закладу вищої освіти розуміється його самостійність, незалежність і відповідальність закладу вищої освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, наукових досліджень, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, встановлених цим Законом (стаття 1 Закону України «Про вищу освіту»).

Згідно з частинами першою - третьою статті 33 Закону України «Про вищу освіту» структура закладу вищої освіти, статус і функції його структурних підрозділів визначаються статутом закладу вищої освіти та положеннями про відповідні структурні підрозділи. Структура закладу вищої освіти, що не є бюджетною установою, може визначатися статутом закладу без дотримання вимог цієї статті. Структурні підрозділи утворюються рішенням вченої ради закладу вищої освіти у порядку, визначеному цим Законом і статутом закладу вищої освіти. Основними структурними підрозділами закладів вищої освіти (крім коледжів, які не здійснюють підготовку бакалаврів) є факультети, кафедри, бібліотека.

Безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень:вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу вищої освіти, затверджує його структуру і штатний розпис (частина перша, частина третя пункт 2 статті 34 Закону України «Про вищу освіту»).

Положенням про Вчену раду Одеського національного медичного університету, передбачено право голови Вченої ради давати доручення в.о. проректору з науково-педагогічної роботи і зокрема підготувати подання про ліквідацію відповідних структурних підрозділів (п. 3.4. та 4.3.3. Положення).

Відтак, не заслуговує на увагу твердження позивачки в апеляційні скарзі, що саме їй як декану належало виключне й автономне право щодо підготовки, дослідження та узгодження матеріалів про ліквідацію підпорядкованих їй підрозділів, визначення її доцільності.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України).

Частиною 2 статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

У цьому контексті варто зауважити, що Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16 сформулював правову позицію, відповідно до якої не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції врахував правові позиції сформовані Великою Палатою Верховного Суду відносно того, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, постанова ВП ВС від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, постанова ВП ВС від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати ВС від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

Позивачка на момент подання позову та ухвалення рішення у даній справі не є науково-педагогічним працівником університету, її доводи, що у разі поновлення факультету «Медичний 3» вона могла б обиратись на посаду декана не є слушним.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та визнав, що ОСОБА_1 не доведено, що були порушені її право чи законний інтерес й спосіб їх захисту є ефективним, і його наслідком стане поновлення права або законного інтересу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кравець Анастасія Миколаївна,залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова