П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року місто Київ

справа № 357/3307/22

провадження№22-ц/824/292/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Страхова компанія «Гардіан»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гіщинським Ігорем Юрійовичем,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Орєхова О.І.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «СК «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов обґрунтовано тим, що 3 серпня 2021 року близько 17:40 год. по вул..Броварській села Проліски Бориспільського району Київської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «CHEVROLET CRUZE», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинув.

Позивач є батьком загиблого, є особою, яка за життя свого сина, була на утриманні та мав право на утримання, оскільки досяг пенсійного віку,встановленого законом, у 2007 році та відносився до непрацездатних осіб.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

29 вересня 2021 року старшим слідчим СВ Бориспільського РУП ГУ національної поліції в Київській області Богдан Є.Г. винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутність в діях водія автомобіля «CHEVROLET CRUZE» ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідач частково здійснив виплату страхового відшкодування позивачам в сумі 36000 грн., а тому дана дорожньо-транспортна пригода визнана відповідачем страховим випадком.

Розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000 грн., що підлягає виплаті між батьком та дітьми. Оскільки відповідачем виплачено 36000 грн., стягненню з відповідача підлягає 36000 грн.

На підставі ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, та на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, відповідач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування шкоди позивачу заподіяною смертю потерпілого у розмірі 188000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Гіщинський І.Ю. подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт зазначає про те, що право на отримання страхового відшкодування по Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, мають не тільки особи, які фактично перебували на утриманні у загиблої особи, а й ті, які мають право на одержання утримання за законом. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується у повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Крім того, суд першої інстанції надав неналежну оцінку доказам, а саме акту про засвідчення факту перебування на утриманні та зазначив, що даний акт є таким, що ґрунтується на припущеннях, які не містять під собою жодних доказів та жодного посилання на обставини, що слугували підставою для такого висновку. Така оцінка доказів судом першої інстанції не відповідає позиції Верховного Суду, яка висловлена у Постанові від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц.

Щодо стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, що належить батьку загиблого. Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо правомірності зменшення відповідачем моральної шкоди, позивач зазначив, що судом в даному випадку невірно застосовані норми матеріального права. В даному випадку спеціальним законом, який регулює сферу суспільних відносин, не передбачено зменшувати встановлений п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір суми страхового відшкодування. Відповідно судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин положення ч.2 ст.1193 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 та представник ТзОВ «СК «Гардіан» не з`явилися, про місце, день та час судового засідання повідомлені, від них надійшли заяви на електронну адресу суду про проведення судового засідання в їх відсутність.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 3 серпня 2021 року, близько 17:40 год. по вул..Броварській села Проліски Бориспільського району Київської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «CHEVROLET CRUZE», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоход ОСОБА_4 від отриманих травм загинув. В довідці про причину смерті від 4 серпня 2021 року зазначено, що причина смерті - травма при зіткненні автомобіля з пішоходом.

3 серпня 2021 року за фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

29 вересня 2021 року старшим слідчим СВ Бориспільського РУП ТУ національної поліції в Київський області Богдан Є.Г. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000845 у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля «CHEVROLET CRUZE», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Позивач ОСОБА_1 є батьком загиблого. Мати загиблого ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, загиблий ОСОБА_4 має двох дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача ТзДВ "СК «Гардіан» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201338175, який діяв на момент ДТП станом на 3 серпня 2021 року, де страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260000 грн. та шкоду заподіяну майну 130000 грн.

28 жовтня 2021 року ОСОБА_8 , який був представником ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повідомлено ТзДВ «СК «Гардіан» про дорожньо-транспортну пригоду.

4 листопада 2021 року ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ «СК «Гардіан» з заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язане з моральною шкодою у розмірі 24000 грн.

Крім того, 23 листопада 2021 року ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ «СК «Гардіан» з заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язане з втратою годувальника (для батьків) в розмірі 216000 грн.

Крім того, встановлено, що ТзДВ «СК «Гардіан» було виплачено позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у вигляді моральної шкоди у розмірі 12000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 855від 26 квітня 2022 року та Страховим актом № G-15081-1 від 26 квітня 2022 року. Також ТзДВ «СК «Гардіан» виплачено страхове відшкодування у вигляді моральної шкоди і ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є дітьми загиблого, що підтверджується платіжним дорученням № 859 від 26 квітня 2022 року та платіжним дорученням № 856 від 26 квітня 2022 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 12000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач правомірно зменшив моральну шкоду у розмірі до 12000 грн., врахувавши те, що ДТП від 3 серпня 2021 року сталась внаслідок протиправних дій загиблого пішохода ОСОБА_4 , що відповідає вимогам ч.2 ст.1193 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач перебував на утриманні свого сина ОСОБА_4 , який загинув під час ДТП, а також, що дохід померлого ОСОБА_4 був для нього основним і постійним джерелом існування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема майнової (матеріально) шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можеть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування; 2) володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» до видів обов`язкового страхування віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспорної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників ( ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України № 1961-IV у разі настання страхового випадку страхових у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодував у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого ( п.23.1 ст.23 Закону України № 1961-IV).

Згідно з пунктами 27.1 - 27.3, 27.5 ст.27 Закону України № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик ( у випадку, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п.п. 37.1.1 - 37.4.1 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Встановивши, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок наїзду на нього автомобіля марки «CHEVROLET CRUZE», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТзДВ «СК «Гардіан», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідальність за шкоду, заподіяну смертю потерпілого та моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи має нести ТзДВ «СК «Гардіан» в межах ліміту відповідальності. Судом не встановлено, що дорожньо-трнанспортна пригода сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_4 або непереборної сили.

Сама по собі відсутність в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не дає підстав вважати, що страховий випадок відсутній.

Згідно з абзацом першим ч.1 та ч.2 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання ( правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17).

За відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування позивача на утримання його сина ОСОБА_4 , дохід якого був для батька ОСОБА_1 основним і постійним джерелом для існування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем права на страхове відшкодування в порядку ст.1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Сам по собі факт наявності у позивача пенсійного віку не надає останньому права на отримання страхового відшкодування в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції надана невірна оцінка, наданим позивачем доказам, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України)

Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд першої інстанції, оцінивши надані позивачем докази з точки зору їх належності, допустимості і достатності, дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено, що останній перебував на утриманні свого сина ОСОБА_4 . Наданий позивачем до позовної заяви акт про засвідчення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_4 не підтверджує тих обставин, за наявності яких непрацездатний батько може вимагати відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в порядку ст.1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачем не надано доказів на підтвердження свого знаходження на утриманні сина, отримання від останнього постійної та суттєвої матеріальної допомоги, від якої залежало існування батька.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зменшення відповідачем моральної шкоди, право на яку відповідно до положень п.27.1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має позивач, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

Під завданням шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату ( наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню коди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особа, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом ( ч.3 ст.1193 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода сталася, в тому числі і внаслідок грубої необережності самого загиблого ОСОБА_4 , який перебігав проїзну частину у непризначеному для цього місці, а водій автомобіля «CHEVROLET CRUZE», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач правомірно, відповідно до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України та п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначив розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду, яка підлягає виплаті батьку та дітям загиблого, виходячи із кількості осіб- учасників дорожньої пригоди ( водія транспортного засобу та пішохода).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гіщинським Ігорем Юрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус