Ухвала

Іменем України

27 березня 2023 року

м. Київ

справа № 522/14776/22

провадження № 61-3306ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Первинна профспілкова організація працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 на постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Карташова О. Ю., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення зборів членів Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ППОП ДП «АМПУ») від 28 жовтня 2022 року, оформленого протоколом або іншим документом, незалежно від його форми, складеного за результатами проведення 28 жовтня 2022 року зборів членів ППОП ДП «АМПУ». Заборонено державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження вчиняти дії щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (), в тому числі внесення змін до відомостей про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі, підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи, з правом підпису всіх необхідних документів (заяв, анкет, реєстраційних карток, банківських карток, тощо) до набрання законної сили рішення у судовій справі за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову ОСОБА_1 спрямоване перш за все, проти несумлінних дій відповідача, а наведені у заяві обставини свідчать, що невжиття вказаних вище заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить поновлення прав та/або законних інтересів позивача в разі задоволення позову, а також призведе до неефективного захисту прав позивача, і матиме наслідком збереження наявного на час подання заяви стану - залишення незмінним суб`єктного складу ППОП ДП «АМПУ», що був чинним на момент ухвалення оскаржених рішень зборів членів ППОП ДП «АМПУ», тому немає підстав вважати, що права майбутніх відповідачів та баланс інтересів будуть порушені, і дійшов висновку про те, що такі заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення зборів членів ППОП ДП «АМПУ» та заборони державним реєстраторам проводити реєстраційні дії на підставі зазначеного рішення відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутніх позовних вимог, доведеності обставин щодо ймовірності ускладнення ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів, тому дійшов висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 та задоволення її вимог.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд керувався тим, що предметом позову ОСОБА_1 поданого в порядку цивільного судочинства є визнання недійсними рішення від 21 жовтня 2022 року про проведення зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», протоколу від 28 жовтня 2022 року зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а також рішень, які прийняті згідно даного протоколу, в якості підстав позову ОСОБА_1 вказує зокрема про те, що вказаними рішеннями, ініційовано проведення зборів та в подальшому припинено його повноваження на виборній посаді голови профспілки, що призвело до порушення прав як члена профспілкової організації, обраного на виборну посаду.

На підставі вказаного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спір належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

Відтак відсутні підстави для забезпечення позову ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 у березні 2023 року звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції: необґрунтовано залишено без розгляду та повернуто клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів ухвалою від 02 лютого 2023 року та не розглянуто клопотання про зобов`язання ОСОБА_7 надати копію протоколу; розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його представника; виніс оскаржувану постанову неповноважним складом суду; розглянув апеляційну скаргу особи, права якої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року не порушено; неправильно застосовано статтю 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статті 55, 124 Конституції України, відтак зроблено неправильний висновок про те, що порушені права та інтереси ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду з позовом, відносяться до виключної компетенції профспілок та внутрішньо-організаційної діяльності, чим обмежив доступ до суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст постанови Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, апеляційний суд правильно вважав, що спір, який виник між сторонами, пов`язаний з питаннями членства у профспілковій організації.

Зокрема, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив визнати недійсними рішення від 21 жовтня 2022 року про проведення зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», протокол від 28 жовтня 2022 року зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а також рішення, які прийняті згідно з протоколом.

Як на підставу позову ОСОБА_1 вказував про те, що оскаржуваними рішеннями, ініційовано проведення зборів та в подальшому припинено його повноваження на виборній посаді голови профспілки, що призвело до порушення прав як члена профспілкової організації, обраного на виборну посаду.

Як підкреслив суд, особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначено Законом України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до статті 1 якого професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).

Первинна організація профспілки - це добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Відповідно до статті 12 указаного Закону професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні.

Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству.

Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року (справа № 210/5659/18) зробила висновок про те, що спір за позовом колишніх членів профспілки щодо оскарження рішення профспілки про виключення їх із членів та поновлення на раніше займаних посадах належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, а тому не підлягає судовому розгляду.

За таких обставин безпідставне застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення зборів членів ППОП ДП «АМПУ» та заборони вчиняти певні дії може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі не залучених до розгляду справи, і не гарантуватиме виконання можливого рішення суду.

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, натомість доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано статтю 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статті 55, 124 Конституції України є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги стосовно ухвалення рішення судом апеляційної інстанції неналежним складом суду Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач. Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду.

Для кожної постійної колегії суддів збори суддів відповідного суду визначають резервних суддів строком на один рік.

Якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

Якщо замінити суддю, який вибув, з числа резервних суддів неможливо, його заміна здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Суддя, визначений на заміну вибулого судді, розглядає у складі колегії суддів усі невирішені справи, що розглядає така колегія суддів, та які у зв`язку з відсутністю вибулого судді неможливо розглянути в строки, встановлені цим Кодексом.

Результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.

З наданої до касаційної скарги відповіді на адвокатський запит апеляційного суду встановлено, що на підставі службової записки головуючого судді Лозко Ю. П. здійснено заміну судді Кострицького В. В., який перебував у відпустці з 01 лютого 2023 року до 03 лютого 2023 року.

З урахуванням зазначеного, доводи касаційної скарги про те, що зміна складу суду не відповідала вимогам статті 33 ЦПК України, а повторний автоматизований розподіл здійснено без достатніх підстав, є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема розгляду справи за відсутності позивача та його представника є необґрунтованими та не свідчать про порушення права позивача на доступ до правосуддя.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В контексті забезпечення права особи на доступ до правосуддя Верховний Суд звертає увагу на те, що заявник у касаційній скарзі не заперечує того, що був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому посилання касаційної скарги на те, що позивач та його представник прибули 02 лютого 2023 року до суду для участі у розгляді справи у визначений для судового засідання час, однак у зв`язку з неправомірними діями секретаря судового засідання, з приводу яких заявник подав заяву про кримінальне правопорушення, також не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, оскільки такі доводи пов`язані з незгодою заявника з виконанням службових обов`язків секретарем судового засідання.

Не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі посилання на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року, якою клопотання про витребування доказів та виклик свідків залишено без розгляду, як такі, що подані в порушення наведеного порядку.

Посилання на те, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу особи, права якої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року не порушено, Верховний Суд не приймає, оскільки такі доводи були предметом розгляду апеляційного суду, який надав їм належну оцінку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду апеляційної інстанцій, який їх обґрунтовано спростував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання рішень зборів недійсними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 на постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак