ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 387/45/23

провадження № 22-ц/4809/599/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Фермерське господарство «Зернопродукт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Зернопродукт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2023 року (суддя Луста С.А.),-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позовну заяву

ОСОБА_1 у січні 2023 року звернувся до Добровеличківського районного суду з позовом до Фермерського господарства «Зернопродукт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову вказав, що в період з 06 листопада 2017 року до 16 грудня 2019 року працював головою Фермерського господарства «Волков В.В.». 16 грудня 2019 року за рішенням засновника, діяльність господарства була припинена шляхом реорганізації (приєднання) до Фермерського господарства «Зернопродукт», а його повноваження як голови господарства припинені.

В день звільнення відповідач з ним не розрахувався, не сплатив йому заробітну плату. Позивач звернувся з вимогою про стягнення заробітної плати до суду і 16 лютого 2022 року Кропивницький апеляційний суд постановою по справі №387/581/20 стягнув з ФГ "Зернопродукт" на його користь 99 988,68 грн заробітної плати. Відповідач виплатив йому заробітну плату за рішенням суду лише 04 листопада 2022 року. Тому позивач в порядку ст. 117 КЗпП просить про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, період якого складає з 01 січня 2020 року по 01 листопада 2022 року, в розмірі 157 500,00 грн, а також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн та судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача вказує наступне.

ОСОБА_1 станом на 16 грудня 2019 року в день звільнення не працював на підприємстві, а вимогу про розрахунок пред`явив лише у липні 2020 року до суду, про що господарство дізналося після залучення його в якості відповідача в справі № 387/581/20 ухвалою суду від 17 листопада 2020 року.

Господарство заперечувало проти існування заборгованості із заробітної плати та її розміру, тому факт існування заборгованості та її розмір були встановлені лише після остаточного вирішення спору в судовому порядку (рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2021 року та постанова Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у цивільній справі № 387/581/20).

Строк розгляду справи ніяким чином не залежав від господарства, що вказує на об`єктивний чинник тривалості строку розрахунку з працівником.

Позивачем не заявлялося вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в справі № 387/581/20;

Розмір заявленого стягнення, пов`язаного із затримкою розрахунку при звільненні, не є співмірним з сумою боргу, а також у період з 06.11.2017 року по 30.11.2019 року позивач працював в інших господарствах.

Протягом 2022 року діяли непереборні обставини, що вкрай утруднювали виконання майнових зобов`язань господарством.Зменшилась кількість працівників, яких може бути задіяно у весняно-польових роботах з обробки земель господарства, також виникають певні труднощі у логістичному супроводженні діяльності та забезпеченні паливно-мастильними матеріалами, посівним матеріалом, засобами захисту рослин, що вкрай негативно впливає на майновий стан фермерського господарства.

Період затримки (прострочення) виплати заборгованості, після вирішення спору в судовому порядку про стягнення заборгованості із заробітної плати, мав місце з 08 квітня 2022 року по 04 листопада 2022 року під час дії воєнного стану, що є обставиною непереборної сили.

На переконання господарства, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягає зменшенню до 1 000,00 грн, а період відшкодування компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, становить строк з 08 квітня 2022 року по 04 листопада 2022 року, тобто 7 місяців.

За період з 01 грудня 2019 року по 16 грудня 2019 року вимогу про стягнення заробітної плати позивач не висував, що підтверджується постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у цивільній справі №387/581/20.16 грудня 2019 року у день звільнення позивач не працював на підприємстві, вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01 грудня 2019 року по 16 грудня 2019 року не заявляв (а.с.46-53).

Короткий зміст оскарженого судового рішення

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Зернопродукт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «Зернопродукт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 15 750,00 (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн, з утриманням із цієї суми встановлених законодавством податків та зборів. Стягнуто з Фермерського господарства «Зернопродукт» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору, в розмірі 157,5 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 1 200,00 грн.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, але зважив на доводи сторони відповідача і зменшив суму стягнення за вимогами ст. 117 КЗпП України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник позивача адвокат Глазков А.С. подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 по справі № 387/45/23 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Фермерського господарства «Зернопродукт» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 157 500,00 гривень.Стягнути з Фермерського господарства «Зернопродукт» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн та 10 000,00 грн, судовий збір.

В обґрунтування скарги вказав, що відповідач не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 99 988,68 грн за період з 06.11.2017 по 16.12.2019 (24 місяці), після чого позивач з квітня 2020 по березень 2022 судився із відповідачем, а потім ще 7 місяців тривало виконавче провадження.

Відповідач своїми умисними діями призвів до утворення основної заборгованості та максимально відтягував момент повного розрахунку.

За період з грудня 2019і до моменту повного розрахунку 04.11.2022 сума основного боргу в розмірі 99 988,68 грн значно знецінилась, за розрахунками ст. 625 ЦК України.

Сума основного боргу в розмірі 99 988,68 грн знецінилась майже на 53 000,00 грн відповідно в умовах стрімких інфляційних процесів.

Суд першої інстанції не врахував розмір простроченої заборгованості та період, за який вона була нарахована, період затримки розрахунку (2 роки судового розгляду), майнові втрати працівника від знецінення грошових коштів та поведінку самого відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує про необґрунтованість застосування положень ст. 625 ЦК без наведення розрахунку.

За період з 01 грудня 2019 року по 16 грудня 2019 року вимог зі стягнення заробітної плати позивач не висував, що підтверджується постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у цивільній справі № 387/581/20.

16 грудня 2019 року в день звільнення позивач не працював на підприємстві, вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01 грудня 2019 року по 16 грудня 2019 року ним не заявлялись.

Спір про розмір належних звільненому працівникові сум, ініційовано у липні 2020 року, що встановлено постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у цивільній справі № 387/581/20.

Відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП настає в разі якщо звільнений працівник в день звільнення не працював, лише після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать.

Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

До 17 листопада 2020 року Фермерське господарство "Зернопродукт" не приймало участі в якості відповідача при розгляді справи № 387/581/20, відомості про дату отримання ФГ " Волков В.В. " копії позовної заяви ОСОБА_1 відсутні, що вказує на те, що про вимоги позивача щодо розміру сум із заробітної плати, які йому належать, господарство дізналося з моменту залучення у якості відповідача в справі № 387/581/20, враховуючи, що оспорюваним у цій справі був увесь розмір заборгованості із заробітної плати.

В підставу зменшення суми стягнення відповідач наводить вказані обставини та додатково просить врахувати, що протягом 2022 року діяли непереборні обставини, що утруднювали виконання майнових зобов`язань господарством.

З моменту введення воєнного стану виникли утруднення здійснення господарської діяльності внаслідок зменшення кількості працівників, яких може бути задіяні у весняно-польових роботах з обробки земель господарства, також виникають певні труднощі у логістичному супроводженні діяльності та забезпеченні паливно-мастильними матеріалами, посівним матеріалом, засобами захисту рослин, що вкрай негативно впливає на майновий стан фермерського господарства (а.с.122-129).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 15 березня 2023 року до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 березня 2023 року витребувано матеріали даної цивільної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 29 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі; встановлено строк для подачі відзиву.

21 квітня 2023 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 31 травня 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.118-121).

Ухвалою суду від 24 травня 2023 року продовжено ФГ «Зернопродукт», строк, встановлений в ухвалі Кропивницького апеляційного суду від 29 березня 2023 року для подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2023 року.

Про участь сторін в суді апеляційної інстанції

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився (а.с.119). Відповідно до ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача, адвокат Глазков А.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягав на їх задоволенні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

В період з 06 листопада 2017 року по 16 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 працював головою Фермерського господарства «Волков В.В.», що підтверджується наказом № 5 засновника Фермерського господарства ОСОБА_2 від 06 листопада 2017 року. Рішення засновника ФГ «Волков В.В.» від 06 листопада 2017 року та рішенням № 6 від 16.12.2019 р припинена діяльність господарства (а.с.19-21).

Рішенням № 6 засновника від 16 грудня 2019 року, крім припинення повноважень позивача як голови Фермерського господарства, також було припинено діяльність самого Фермерського господарства «Волков В.В,» шляхом його реорганізації (приєднання) до Фермерського господарства «Зернопродукт» (а.с.20-21).

У зв`язку з невиплатою відповідачем заробітної плати в день звільнення, позивач звернувся до суду за її стягненням, та постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість, в розмірі 99 988,68 грн, але виплачена 04 листопада 2022 року. Зазначене підтверджується постановою суду від 16 лютого 2022 року, платіжною інструкцією № 4573 від 04 листопада 2022 року та постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області від 07 листопада 2022 року (а.с.7-14, 15-17).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За положеннями ст. 376 ЦПК підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши підстави оскарження, переглядаючи судове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спір у справі виник за наслідками трудових відносин щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Так, попереднім судовим рішенням у справі № 387/581/20 між даними сторонами вирішуючи спір про стягнення заборгованості по заробітній платі встановлено, що ОСОБА_1 був головою Фермерського господарства «Волков В.В.»

Рішенням засновників від 16 грудня 2019 року № 5 повноваження голови ФГ «Волков В.В.» - ОСОБА_1 припинено. Рішенням засновника №6 припинена діяльність господарства від 16 грудня 2019 року

Правонаступником усіх прав та обов`язків ФГ «Волков В.В.» після завершення процедури припинення діяльності в результаті реорганізації юридичної особи, стало ФГ «Зернопродукт».

Позивач ОСОБА_1 не був членом ФГ «Волков В.В.» і займав посаду голови цього господарства з 06 листопада 2017 року по 16 грудня 2019 року, був найманим працівником.

ОСОБА_1 за період з 01.02.2019 по 30.11.2019 ФГ «Волков В.В.» було нараховано заробітну плату у сумі 45 000 грн.

Питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06 листопада 2017 року по 31 січня 2019 року вирішувились в судовому порядку.

Попередній суд виснував, що між сторонами не було укладено контракту, питання які регулюють форму оплати та її розмір найманого працівника, визначаються законодавством України про працю.

Розмір заборгованої заробітної плати ОСОБА_1 за весь період роботи на посаді голови ФГ «Волков В.В.» становив 99 988,68 грн. Зазначена сума стягнута з Фермерського господарства «Зернопродукт» на користь ОСОБА_1 постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Положеннями ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Роботодавець зобов`язаний вжити всіх заходів для своєчасного нарахування та виплати зарплати працівникам відповідно до чинного законодавства про працю та трудового договору. Виплата зарплати під час воєнного стану регламентована статтею 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".Однак при звільненні працівника всі суми, що належать йому від роботодавця, мають бути повністю виплачені за рахунок підприємства.

Як виходить з встановленого судом першої інстанції, позивач звільнений 16 грудня 2019 року, а належна при виплаті за наслідком розрахунку зі звільненим працівником заробітна плата, яка в примусовому порядку стягнута за судовим рішенням, виплачена 04 листопада 2022 року. Позивач просить стягнути середній заробіток за період з 01 січня 2020 року до 01 листопада 2022 року, що становить 35 місяців. Відповідно розрахований середній заробіток за вказаний період 157 500,00 грн (4 500,00 грн х 35 місяців).

Суд першої інстанції правильно визначившись зі спірними правовідносинами в загальному виснував, що можливе звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці, не звільняє від обов`язку виплатити заробітну плату, тобто здійснити своєчасно повний розрахунок.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, за невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Тобто, законодавець пов`язує звільнення від відповідальності роботодавця за умови доведення останнім, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.

В такому випадку сторона, яка заперечує виплату має надати належні, достатні, допустимі докази в сукупності, які б свідчили про неможливість здійснити своєчасний розрахунок через воєнний стан. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, зазначив в загальному підстави, не конкретизувавши відповідними доказами обставини, які перешкодили здійснити належні та своєчасні виплати, хоча тривало судове провадження, а потім виконання судового рішення.

Доказів як саме ці обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з озивачем, не вказали.

Заборгованість перед ОСОБА_1 виникла ще до воєнного стану. Відповідач достатнім обгрунтуванням не довів як воєнний стан вплинув на прямий обов`язок здійснити розрахунок.

Об`єднана палата КГС ВС у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 зазначила, що наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже сам факт форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам, суперечить принципу змагальності сторін судового процесу» акцентовано ВС.

Відтак наявні правові підстави для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ці підстави не заперечує відповідач, але просить зменшити стягнення до 1 000 грн.

Суд першої інстанції вирішуючи спір погодився з порядком розрахунку позивача середнього заробітку за затримку розрахунку, вказавши, що здіснений середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Використавши за основу довідку за формою ОК-7, видану Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18 червня 2020 року, нарахована заробітна плата позивача за період з 01 лютого 2019 року до 30 листопада 2019 року становила 45 000,00 грн, тобто 4 500,00 грн за 1 місяць.

Але з заявленим розміром стягнення суд першої інстанції не погодився, пославшись на положення законодавства, а саме що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві необхідно врахувати, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та подання позову до суду. Механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд вказав, що необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відтак, ураховуючи конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, суд вправі зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Судом застосовані аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18).

В підставу зменшення суд зазначив, що розмір невиплаченої при звільненні позивача заробітної плати, складав 99 988,68 грн, заборгованість утворилася з вини відповідача, як правонаступника Фермерського господарства «Волков В.В.», вказану заборгованість було виплачено відповідачем 04 листопада 2022 року, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у розмірі 157 500,00 грн, який не є пропорційним невиплаченій заборгованості по заробітній платі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, означеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18), є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, у сумі 15 750,00 грн, що є співмірним розміру заявлених позивачем вимог (10 %). Аналогічний висновок здійснений Верховним Судом у справі № 363/3659/20, провадження № 61-6476св22, за постановою від 31 серпня 2022 року. Таким чином позовні вимоги позивача задовольнив частково.

Апеляційний суд, з оскаржуваним рішенням в частині суми стягнення не погодився, зважуючи на обставини спору, які як вище вказано виникли з трудових правовідносин, враховуючи обставини справи, тривалість правовідносин, мотиви заперечень відповідача та обґрунтування позивача.

В трудових правовідносинах працівник є слабшою стороною, оплата праці, строки її виплати, порядок розрахунку - гарантовані законодавством.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України, дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 КЗпП України і статті 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону України «Про оплату праці».

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпПУ відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, за період, встановлений даною статтею.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частин доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам.

Частина друга ст. 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати є відповідальністю власника або уповноваженого ним органу за порушення встановлених строків їх виплати.

Суд апеляційної інстанції врахувавши доводи та докази сторін, обставини справи, мотиви апеляційного оскарження дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для зменшення розміру відшкодування. Вимоги ст. 117 КЗпПУ мають компенсаційний характер, на які акцентує увагу представник позивача в скарзі, вказуючи на втрату собівартості заборгованої суми.

Позивач визначив період за ст. 117 КЗпПУ з 01.01.2020 по 01.11.2022, що відповідає документально підтвердженому періоду невиплати заробітної плати, щомісячний заробіток становив 4 500 грн, встановлено судовим рішенням у цивільній справі №387/581/20. Період невиплати становив 722 дні, відтак до стягнення належить 116 500 грн.

Суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що зміни внесені в ч.1 ст. 117 КЗпП України набули чинності з 19 липня 2022 року, охоплюють шестимісячний період визначений в позові по 01.11.2022 року, до вказаного часу норма матеріального права діяла в попередній редакції, чинній на період виникнення спірних правовідносин, тобто до 19.07.2022 без обмеження строку виплати. Згідно зі статтею 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Відповідно перерозподілу за ст. 141 ЦПК підлягають судові витрати, виходячи із задоволеної суми стягнення: витрати на оплату судового збору в розмірі 1 163,92 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 12 000,00 грн. Відносно заяви відповідача про невідповідність заявленого розміру правничої допомоги, колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому на сторону покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, яка заявляє клопотання щодо витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яка підлягає розподілу між сторонами».

Загальний висновок апеляційного суду

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2023 змінити в частині розміру стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, судових витрат.

Стягнути з Фермерського господарства «Зернопродукт», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у розмірі 116 500 грн, з утриманням із цієї суми встановлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Фермерського господарства «Зернопродукт», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на оплату судового збору в розмірі 1 163,92 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 12 000,00 грн.

Стягнути з Фермерського господарства «Зернопродукт», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 746,25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний