КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/140/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 .

На обґрунтування заяви зазначив, що 28 липня 2017 року він передав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у борг грошові кошти у розмірі 3 500,00 доларів США на строк до 28 жовтня 2017 року, що підтверджується відповідною розпискою. У січні 2022 року він дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, однак на день відкриття спадщини зобов`язання щодо повернення позики боржником не виконані, у зв`язку з чим 2 лютого 2022 року він звернувся до приватного нотаріуса КМНО Рильської Л.С. з вимогою до спадкоємців. Після смерті боржника спадщину прийняв ОСОБА_2 , який вимоги кредитора про сплату боргу в сумі 3 500,00 доларів США не виконав та у 2021 році здійснив відчуження спадкового майна, окрім квартири АДРЕСА_2 , на яку лише 1 вересня 2022 року отримав свідоцтво про право на спадщину. З урахуванням того, що вартість частини квартири, одержаної у спадщину ОСОБА_2 що залишилася у його власності, є достатньою для задоволення вимог заявника у рахунок погашення заборгованості у порядку статті 1282 ЦК України, з огляду на дії заінтересованої особи, направлені на відчуження спадкового майна, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити в подальшому виконання рішення суду по суті позовних вимог та призведе до порушення прав заявника і його правомірних очікувань на захист та відновлення порушених прав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на переконання заявника, стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора, однак заявником не надано до суду доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, тому відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник через представника - адвоката Навроцьку Т.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким вимоги поданої заяви про забезпечення позову задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала не містить висновків про досліджені судом докази, які були надані заявником в обґрунтування необхідності забезпечення позову, у зв`язку з чим судом не взято до уваги, що виконання рішення суду у справі можливе тільки за рахунок спадкового майна, право власності на яке спадкоємець боржника припиняє і має змогу це зробити із квартирою АДРЕСА_2 , а отже є доведеним той факт, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на єдину квартиру, що залишилася у його власності в порядку спадкування, є єдиним законним способом відвести реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання судового рішення.

Відзив заінтересованої особи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника заявника в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Судом встановлено, що 19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та просив накласти арешт на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 594, виданого 1 вересня 2022 року приватним нотаріусом КМНО Рильською Л.С. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Заявник посилався на те, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала перед ним невиконане зобов`язання за договором позики у вигляді розписки від 28 липня 2017 року щодо повернення у строк до 28 жовтня 2017 року взятих у борг грошових коштів у розмірі 3 500,00 доларів США. ОСОБА_2 , який прийняв спадщину таотримав свідоцтво про право на спадщину, в тому числі і на зазначену квартиру, його вимоги як кредитора спадкодавця про сплату боргу не виконав та у березні і грудні 2021 року здійснив відчуження трьох інших квартир у м. Києві, що дає обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, які є співмірними заявленим вимогам, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також призведе до порушення правомірних очікувань заявника на захист та відновлення його порушених прав.

Так, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, встановлено, що заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , до подання позовної заяви, проте ОСОБА_1 жодного разу не зазначив, який саме позов він має намір пред`явити в суд, що об`єктивно позбавляло суд можливості здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясувати співмірність виду забезпечення позову, який він просив застосувати, позовним вимогам, та оцінити рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Заявник зазначав, що стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора, однак ним не надано до суду належних і допустимих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, згідно із наданим заявником висновком про вартість майна, виготовленим 15 вересня 2022 року СОТ -ТОВ «Центр нерухомості України» (вул. Смілянська, 23, оф. 36, м. Черкаси), вартість об`єкту оцінки - спірної квартири за порівняльним підходом із заокругленням складає 7 314 000,00 грн, тоді як заявник вимагав у спадкоємця боржник повернення 3 500,00 доларів США боргу за договором позики від 28 липня 2017 року, що явно не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову з метою ефективного захисту або поновлення його прав, за захистом якого він має намір звернутися до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи та характер спірних правовідносин, а також взявши до уваги, що суть і розмір вимог заявника, які він у подальшому може реалізувати в судовому порядку, дійшов обґрунтованого висновку, що останній не довів належними і достатніми доказами наміри ОСОБА_2 відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, а саме по собі посилання в заяві про можливість вчинення недобросовісних дій і відчуження успадкованої квартири без наведення відповідного обґрунтування та документального підтвердження не є достатньою підставою для їх задоволення у вигляді обтяження майна арештом.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_2 вже у березні і грудні 2021 року здійснив відчуження трьох інших успадкованих після матері квартир у м. Києві, на які отримав свідоцтва про право на спадщину, не заслуговують на увагу, оскільки вказані події мали місце до пред`явлення ОСОБА_1 приватному нотаріусу вимоги кредитора до спадкоємців боржника від 2 лютого 2022 року.

З обставин даної справи достовірно не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який заявник має намір пред`явити до суду, а запропоновані заходи забезпечення позову не є співмірними із зазначеними заявником вимогами в цій справі.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, ураховуючи те, що метою забезпечення позову є реалізація в майбутньому актів правосуддя, у той час як запропоновані заявником заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно є необґрунтованими та неспівмірними суті і розміру вимог заявника, які він має намір реалізувати в судовому порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду, що вимоги про забезпечення позову у даному випадку не відповідають заявленим обставинам справи та критеріям співмірності.

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють аргументацію заяви про забезпечення позову, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом при вирішенні питання про забезпечення позову у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого заявником судового забору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко