Номер провадження: 22-ц/813/2832/23
Справа № 499/626/21
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви та зустрічної позовної заяви.

17 серпня 2021 року представник позивача по первісному позову звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, відповідно до якої просив суд визнати за ОСОБА_2 1/2 частину прав засновника Селянського (фермерського) господарства «Діоніс» після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, 22 вересня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява представника позивача по зустрічній позовній заяві, відповідно до якої просив суд визнати за ОСОБА_1 1/2 частину прав засновника Селянського (фермерського) господарства «Діоніс» після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги позивачів як по первісному позову, так і по зустрічній позовній заяві є спільними, та в обґрунтування позовів вони посилалися на ту обставину, що позивачі (по первісному позову та зустрічній позовній заяві) є рідними дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2020 року було задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до копії заповіту, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 заповідав належні йому земельні ділянки позивачам (по первісному позову та зустрічній позовній заяві) в рівних частках.

Відповідно до правовстановлюючих документів, померлий ОСОБА_3 був засновником СФГ «Діоніс» та його керівником. Після його смерті утриманням майна померлого, в тому числі керівництвом СФГ «Діоніс» займаються позивачі (по первісному позову та зустрічній позовній заяві), всі оригінали документів знаходяться у них.

В той же час, листом №269/01-16 від 10.06.2016 року державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, також даним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, представник позивача по зустрічній позовній заяві вказав, що копія даного листа буде надана під час підготовчого судового засідання.

На підставі вищевказаного, просили первісний та зустрічні позови задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права в порядку спадкування відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, зустрічну позовну заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовної заяви та зустрічної позовної заяви.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, зустрічну позовну заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовної заяви та зустрічної позовної заяви.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 22 лютого 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

21 лютого 2023 року адвокат Племениченко Г.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надіслав заяву про відкладення справи у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 11.01.2023р. до Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) звернувся із скаргою на бездіяльність органу нотаріату. За результатами розгляду скарги повідомлено, що з 03 лютого 2022 року виконання обов`язків завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори покладено на завідувача Другої тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєву Галину Сергіївну. 19 лютого 2023 року ОСОБА_2 скерував до Другої тростянецької державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину з інформацією про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. На підставі викладених обставин та з метою отримання відповіді від нотаріальної контори просив відкласти розгляд справи.

Розглянувши заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 березня 2023 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб, яким було змінено прізвище на « ОСОБА_4 » з « ОСОБА_5 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є також його син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, який залучений до участі у справі у якості зацікавленої особи.

Також, відповідно до заповіту від 16.12.1999 року, який зареєстрований за номером 2066 та посвідчений державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 заповідав на випадок своєї смерті все своє майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В заповіті перераховано наступне майно: земельна ділянка розміром 44,79 га, яка розташована на території Калинівської сільської ради народних депутатів Іванівського району Одеської області та яка належить заповідачу відповідно до державного акту серії ОД № 09-033 та земельну ділянку розміром 6 га, яка розташована на території Бузинівської сільської ради народних депутатів Іванівського району Одеської області, яка належить заповідачу на підставі державного акту серії ОД 09-032.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею Серії ОД 09-033 ОСОБА_3 отримав земельну ділянку площею 44,79 га на території Калинівської сільської ради народних депутатів Іванівського району Одеської області для ведення селянського (фермерського) господарства.

Також, згідно з державним актом на право постійного користування землею Серії ОД 09-032 від 29.12.1993 року ОСОБА_3 отримав земельну ділянку площею 6 га на території Бузинівської сільської ради народних депутатів Іванівського району Одеської області для ведення селянського (фермерського) господарства.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 утриманням майна померлого, в тому числі земельних ділянок займається його син ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_1 , що підтверджується тією обставиною, що всі оригінали документів на земельні ділянки зберігаються фактично у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки до матеріалів справи були долученні належним чином посвідчені їх копії та зазначено, що оригінали зберігаються у заявника.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на редакцію Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, та копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 .

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Предметом спору у цій справі є визнання в порядку спадкування за законом на права засновника СФГ «Діоніс».

Апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2020 року у справі №499/134/20 заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане рішення суду є чинним та ніким не оскарженим.

Колегія суддів звертає увагу, що Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону України «Про фермерське господарство»). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 цього Закону). Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина перша статті 23 того ж Закону).

У випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц.

Таким чином, судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , що виключає вирішення питання щодо визнання за нею та ОСОБА_3 в порядку спадкування прав засновника Селянського (фермерського) господарства «Діоніс» як таке, що вже вирішено.

Щодо заяви ОСОБА_1 про визнання вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка подана до апеляційного суду 17 лютого 2023 року, то колегія суддів відмовляє у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд не вбачає у вказаній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , наявність або відсутність фактів, які мають значення для вирішення справи, оскільки встановлені обставини справи не оспорюються сторонами.

Щодо доводів апеляційних скарг.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своїх апеляційних скарг, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення підлягає зміні в частині мотивування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк