Справа № 761/8792/23
Провадження № 2-о/761/285/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н. В. вивчаючи матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва, в порядку в окремого провадження із заявою, в якій просить визнати безвісно відсутньою з 25.09.2004 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2023 вищевказана заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Протоколом попереднього вибору присяжних попередньо вибрані присяжні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що дана заява підлягає залишенню без рухуз врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою передбачений статтею 43 ЦК України: фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 43-44,47 ЦК України підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісти відсутньою та померлою не є тотожними.

За ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 травня 2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

Пунктом п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У цих справах мають право приймати участь заявники та заінтересовані особи.

Наявність у заявника юридичного інтересу може призвести до правових наслідків, які породжує факт визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. До суду може звернутися будь-яка заінтересована особа, чи фізична чи юридична. Обов`язковим є те, що у заяві має вказуватися мета і обставини, які можуть бути доказом зникнення чи загибелі особи.

Як вказує заявник у своїй заяві,що він був одружений з громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Від шлюбу мали сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув під час виконання ним обов`язків військової служби, про що надано відповідні докази.

В подальшому, 02.02.2001 шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано, однак, зв`язок між ними підтримувався, оскільки після розірвання шлюбу їх син залишився житиз ним.

Вказує, що ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .

Однак, з вересня 2004 року ОСОБА_2 перестала виходити на зв`язок, у зв`язку чим він звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про її зникнення.

Так, Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві оголошено у розшук ОСОБА_2 , 1974 року народження, яка 25.09.2004 вийшла з квартири АДРЕСА_2 .

За його заявою Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві проводилися розшукові заходи , однак місце знаходження ОСОБА_2 не встановлено.

Таким чином, вважає, що оскільки з дня одержання отримання останніх відомостей про місце перебування ОСОБА_2 та вжиття заходів до встановлення місця перебування результатів не дали, а також з дня отримання останніх відомостей про місце перебування ОСОБА_2 пройшло близько 19 років, враховуючи, що початком її безвісної відсутності слід врахувати 25.09.2004, на підставі ч.1 ст. 43 ЦК України заявник просив заяву задовольнити.

При цьому, заявник послався на те, що встановлення факту безвісної відсутності необхідно для врегулювання питання отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених упідпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Натомість, із заяви заявника незрозуміло яким чином та на підставі приписів якого закону факт визнання особи, щодо якої подано заяву про визнання її безвісно відсутньою, може вплинути на його права як колишнього чоловіка та померлого сина у питанні реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.

У зв`язку з чим, заявнику необхідно уточнити мету, для досягнення якої він звернувся до суду з вказаною заявою.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

За загальними правилами, встановленими ЦПК України, позовна заява за змістом і формою повинна відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Разом з тим, заявником у заяві не зазначено найменування та адресу заінтересованої особи.

За таких обставин, заявнику у заяві потрібно зазначити відповідну заінтересовану особу.

При цьому, заявником не зазначено на докази його звернення до відповідних органів щодо питання здійснення вищезазначеної виплати.

Враховуючи викладене, для відкриття провадження по справі, необхідно усунути вищевказані недоліки.

Таким чином, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Поряд з цим суд роз`яснює, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою надавши заявнику строк для усунення недоліків в 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: