ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Суми

Справа №577/1809/20

Номер провадження 22-ц/816/842/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником -адвокатом Белінським Віктором Анатолійовичем,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 липня 2020 року у складі судді Буток Т.А., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 12 червня 2012 року підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору ОСОБА_1 надав право банку щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.51 Договору. Відповідач зобов`язався на підставі п. 2.1.12.7.2 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 28 квітня 2020 року сума заборгованості становить 16742 грн 03 коп., з яких: 10964 грн 01 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 729 грн 64 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 3774 грн 95 коп. - нарахована пеня, 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована складова), 773 грн 43 коп. - штраф (процентна складова), яку банк і просить стягнути на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 липня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором б/н від 12 червня 2012 року станом на 28 квітня 2020 року в розмірі 16742 грн 03 коп., а також 2102 грн 00 коп. судового збору, а загалом 18844 грн 03 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Белінського В.А., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписані відповідачем, а тому не є належними та допустимими доказами укладення договору на зазначених позивачем умовах.

Вказує на те, що позивачем надано три розрахунки заборгованості, станом на 31 травня 2015 року, 31 січня 2020 року та 27 квітня 2020 року, в яких не ідентифіковано особу боржника, крім прізвища, імені та по батькові інші дані відсутні. У цих трьох розрахунках, колонки, що відображають складові розрахунку є різними, що позбавляє можливості ідентифікувати послідовність здійснених розрахунків. Також, інформація, що відображена у розрахунках різниться з інформацією, що міститься у виписці по рахунку. Відтак, вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки цим розрахункам, щодо їх належності та допустимості, як доказів.

Звертає увагу на те, що присуджений до стягнення розмір заборгованості не відповідає заявленим позивачем складовим частинам боргу, відповідно до яких загальний розмір заборгованості мав становити 15468 грн 60 коп., а не 16742 грн 03 коп.

Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено питання перевищення кредитного ліміту, за умови встановлення найбільшого кредитного ліміту у розмірі 5600 грн.

Крім того, посилається на те, що банком самостійно та без відома позивача, за рахунок тіла кредиту списувалися нараховані відсотки, пеня та штрафи, що суперечить нормам чинного законодавства.

Як на порушенням норм процесуального права, вказує на те, що судом першої інстанції не була перевірена інформації, щодо місця реєстрації відповідача, у зв`язку з чим справа була розглянута з порушенням територіальної підсудності.

Позивачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до умов якої відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 41).

Як зазначено у заяві-анкеті, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згодний з його умовами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 42, 43-70).

Згідно з наданими банком розрахунками заборгованість ОСОБА_1 станом на 28 квітня 2020 року становить 16742 грн 03 коп., з яких: 10964 грн 01 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 729 грн 64 кпо. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 3774 грн 95 коп. - нарахована пеня, 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована складова), 773 грн 43 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-20).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем існування у відповідача кредитної заборгованості у заявленому розмірі. Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не можу.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як обґрунтовано вказував відповідач у доводах апеляційної скарги, надані позивачем тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, враховуючи те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 червня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви, на що не звернув увагу суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, їх розміру, можливість погашення заборгованості за відсотками за рахунок тіла кредиту, та неустойки за порушення виконання умов кредитного договору.

Колегією суддів, повторно дослідивши виписку по рахунку та розрахунки заборгованості, було встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 13 червня 2012 року активно користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості. Банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких не між сторонами не було узгоджено.

Крім того, позивачем, починаючи з липня 2017 року систематично, за рахунок тіла кредиту здійснювалося погашення процентів за користування кредитом, що прямо порушує вимоги ст. 1049 ЦК України, на які в подальшому банком знову нараховувалися проценти. Загальний розмір відсотків погашених за рахунок тіла кредиту перевищує розмір боргу, що просить позивач стягнути на свою користь.

Отже, враховуючи те, що позивачем не доведено на доказах узгодження умов кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойку за неналежне виконання його умов, а також існування у відповідача заборгованості за тілом кредиту у заявленому до стягнення розмірі, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що судом першої інстанції при відкритті провадження у справі, в порушення вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України не було витребувано інформацію щодо місця реєстрації відповідача, який відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, з 21 листопада 2019 року зареєстрований в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, а тому спір територіально не був підсудний Конотопському міськрайонному суду Сумської області.

Разом з тим, враховуючи те, що в межах доводів апеляційної скарги, відповідач просить апеляційний суд ухвалити рішення по суті спору, а також з метою дотримання розумних строків розгляду справи судом, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для направлення справи для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю

Таким, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 2), 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволенні доводів апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3153 грн 00 коп. понесений за апеляційний перегляд рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником -адвокатом Белінським Віктором Анатолійовичем, задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3153 гривні 00 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко