справа № 165/2144/22
провадження №2/165/109/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-ПіжукО.Р.,

за участю секретаря судового засідання Харук Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вимоги обгурнтовує тим, що від шлюбу з відповідачкою, який розірвано рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08.04.2022, мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 21.04.2022 присуджено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 22 березня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що на початку червня 2022 року ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання до Німеччини, взявши з собою меншого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наголошує, що він з старшим сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки син виявив бажання проживати з батьком.

Позивач стверджує, що він повністю утримує сина ОСОБА_6 , забезпечує його всім необхідним, тому вважає, що слід припинити аліменти, які з нього стягуються на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який проживає та в подальшому має бажання проживати з позивачем.

Вважає, що з врахуванням того, що стягнення аліментів судовим наказом на одну дитину не може бути в частці 1/3 від доходу, то на думку сторони позивача, є доцільним припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються відповідно до судового наказу Нововолинського міського суду Волинської області від 21.04.2022 року.

Просить постановити рішення, яким припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, встановлених судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 21.04.2022 у справі №165/646/22 з дня звернення до суду.

Всупереч нормам статті 49 ЦПК України, представник позивача ОСОБА_7 з порушенням строків, зокрема: після закриття підготовчого засідання, після початку розгляду справи по суті в судовому засіданні заявив усне клопотання про зменшення розміру позовних вимог, і просив припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються відповідно до судового наказу Нововолинського міського суду Волинської області від 21.04.2022, з підстав наведених у позові.

Позивач ОСОБА_1 підтримав клопотання свого представника і просив припинити стягнення з нього аліменітв на користь відповідача ОСОБА_3 з моменту звернення до суду, тобто з 17.08.2022.

Відповідно до частини 5 статті ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Беручи до уваги вищевказану норму, суд не приймає до розгляду усне клопотання представника позивача про зменшення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила вимоги ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що в зв?язку із повномасшабним вторгненням рф на територію України, вона з синами змушена була покинути постійне місце проживання і виїхати за кордон. Коли старший син виявив бажання повернутися до України, то він приїхав у її супроводі додому, і проживає в квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності сторонам, і де зареєстроване їхнє з дітьми місце проживання. Наголосила, що виїзджала в Німеччину заради безпеки і перебувала там тимчасово, а в даний час повернулася до постійного місця проживання і проживає за місцеи реєстраціїї разом з позивачем та синами. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , визнав ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 в червні 2022 у зв?язку із запровадження воєнного стану на території України виїхала до Німеччини разом з неповнолітніми синами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак на початку червня 2022 року старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявив бажання повернутися в Україну і проживати з батьком. Тому відповідач привезла старшого сина в Україну і з цього часу до початку березня Нікіта проживав з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, позивач та його представник не підтвердили ту обставину, що за час проживання старшого сина з батьком, останній виконував свої аліментні обов`язки, зокрема: сплачував кошти на утримання неповнолітніх дітей на користь відповідача, і не спростував доводи ОСОБА_3 , що вона, в період проживання старшого сина сторін з батьком, не приймала участі в утриманні дитини. Позивач також не заперечив ту обставину, що в березні 2023 року відповідач повернулася до постійного місця проживання в їх спільну квартиру, де зареєстроване її та дітей місце постійного проживання.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Танасієнка А.В., відповідача ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що від шлюбу, який розірвано (а.с.6), сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4,5).

На підставі судового наказу, виданого Нововолинським міським судом Волинської області, від 22.03.2018 у справі №165/646/22 з ОСОБА_1 , на користь стягувача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 22 березня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10).

Відповідно до акту обстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 від 07.07.2022 (а.с.9), складеного на підставі заяви гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , умови є задовільними для проживання дитини. У вказаному акті зазначено, що з червня 2022 року мати дитини поїхала в Німеччину з молодшим братом ОСОБА_8 . Неповнолітній ОСОБА_9 виявив бажання проживати з батьком.

Зазначені обставини частково не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом, оскільки, як пояснила відповідач, і що не заперечив позивач, ОСОБА_3 виїзджала за межі України з двома синами сторін, а через деякий час в її супроводі, старший син повернувся в Україну, і проживає у квартирі, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 звернулася з судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 21.04.2022 до ВДВС про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, однак з дня зазначеного звернення ОСОБА_1 на утримання дітей аліментів не сплачував, що не спростував у судовому засіданні сам позивач.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Судом встановлено, що і не спростовано стороною позивача,, що на час розгляду справи судом неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю та батьком в квартирі, де зареєстроване їх постійне місце проживання. Позивач ОСОБА_1 не сплачує встановлені рішенням суду аліменти на утримання дітей.

Вимушене проживання відповідача окремо від старшого сина сторін у незначний період через збройний конфлікт на території України, суд розцінює, як тимчасове залишення ОСОБА_3 постійного місця проживання, яке не дає суду підстав для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей, які на даний час проживають з стягувачем та боржником за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Однак судом встановлено, що за спірний період відповідач не отримувала аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які стягуються з позивача ОСОБА_1 судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 21.04.2022.

Суд вважає, що позивач не довів тієї обставини, що з червня 2022 року його старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває виключно на його утриманні, а отже не довів, що виникли обставини, які зумовлюють припинення сплати ним аліментів на користь відповідача в розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України.

Той факт, що позивач теж утримує сина під час його проживання з ним, не може бути підставою для припинення стягнення з нього аліментів повністю з огляду на вищевказані обставини утримання сина і відповідачем, оскільки відповідно до частини третьої статті 160 СК України, син сторін ОСОБА_6 , досяг чотирнадцятирічного віку і може самостійно визначати своє місце проживання.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 141, ст. 263, ст. 264 ЦПК України, на підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191, 192, 273 Сімейного кодексу України, - суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були призначені судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 21.04.2022 (справа №165/646/22), відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адрсеою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлений 17 березня 2023 року.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук