Справа № 446/395/21 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/2667/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 84
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, припинення права спільної часткової власності на житловий будинок та стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, уточненим заявою від 08.02.2022 року (а.с.215 т.1), в якому просив здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом виділу в натурі йому ( ОСОБА_3 ) 12/25 частки в будинку, а відповідачу ОСОБА_1 13/25 частки в будинку, згідно третього варіанту поділу будинку за висновком будівельно-технічної експертизи №050/21 від 08.11.2021 року, припинити право спільної часткової власності на будинок та стягнути з ОСОБА_1 59675 грн. в якості компенсації різниці виділених в натурі часток будинку.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить йому та відповідачеві на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному, 1/2 частина будинку належить відповідачу на підставі договору дарування від 05.11.2018 року. Між позивачем та колишнім співвласником ОСОБА_4 склався умовний порядок користування спільним будинком, проте, як колишній власник дружина відповідача, так і відповідач, згідно з висновком про визначення реальних часток в будинку між співвласниками, займає більшу частку в будинку (64%), ніж йому належить, і в добровільному порядку не надає позивачу можливості користуватися іншими приміщеннями будинку у відповідності до розміру часток в будинку кожного із них.

Вважає, що спір з відповідачем може бути вирішений лише в судовому порядку шляхом припинення права спільної часткової власності на будинок та виділення йому (позивачу) в натурі належної частки в цьому будинку, згідно з висновком проведеної у справі експертизи.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 , в особі свого представника адвоката Найди І.А., просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування правових позицій Верховного Суду, при неповному встановленні обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вважає помилковим висновок суду про те, що поділ згідно третього варіанту висновку будівельно-технічної експертизи №050/21 від 08.11.2021 року є неможливим, оскільки будинок, який він просить поділити, введений в експлуатацію, а самочинним будівництвом є лише прибудова чи надбудова, що є приналежністю до головної речі будинку, та не є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Звертає увагу, що згідно запропонованого експертом варіанту поділу, такий не передбачає передачі у власність будь-кого із співвласників будинку об`єктів самочинного будівництва, при цьому, зазначає, що вартість самочинного перепланування була врахована лише при визначенні грошової компенсації за відхилення від розміру часток співвласників будинку.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, зокрема, в особі свого представника адвоката Найди І.А., клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2014 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 .

На момент укладення цього договору, житловий будинок складався з п`яти житлових кімнат, житловою площею 72,6 кв.м., підвалу, двох коридорів, кухні, вітальні, більярдної, трьох санвузлів, двох балконів та двох сходових кліток. Загальна площа будинку 312,8 кв.м.

Відповідач ОСОБА_1 є власником іншої 1/2 частини цього будинку на підставі договору дарування 64/100 частин житлового будинку, укладеного 05.11.2018 року між ним та ОСОБА_4 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, спірний житловий будинок належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному з них.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 від 13.11.2018 року, житловий будинок, загальна площа якого складає 312,8 кв.м., з них: 72,6 кв.м. житлова, складається з п`яти житлових приміщень та допоміжних приміщень площею 304,1 кв.м., а саме: підвального приміщення 30,6 кв.м., на першому поверсі: 1 коридору 8,4 кв.м., 3 житлових кімнат 46,8 кв.м., кухні 13,8 кв.м., санвузла 6,8 кв.м., сходова 9,6 кв.м., на другому поверсі: санвузла 8,9 кв.м., сходової 9,6 кв.м., коридору 7,4 кв.м., двох житлових кімнат 25,7 кв.м., вітальні 37,8 кв.м., балкону 4,6 кв.м., на мансардному поверсі: сходової 9,7 кв.м., більярдної 83,2 кв.м., санвузла 5,7 кв.м., балкону 4,1 кв.м.

Відповідно до висновку експерта №050/21 від 08.11.2021 року за результатами проведення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи, технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (виділити частки) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників, а сааме: 1/2 частка ОСОБА_3 та 1/2 частка ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів визначені три можливі варіанти розподілу даного житлового будинку, з урахуванням належних співвласникам часток та визначенням грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу зменшилась за ідеальну.

У варіанті №3 висновку експерта, згідно якого позивач мав намір розділити будинок, запропоновано розподіл спірного житлового будинку з максимальним наближенням до ідеальних часток співвласників будинку, а також запропоновано залишити сходову площадку першого поверху та вхідні двері в спільному користуванні співвласників з ізоляцією входів в підвал та на другий поверх будинку.

ОСОБА_3 за цим варіантом поділу пропонуються наступні приміщення будинку: приміщення підвалу 30,6 кв.м., на першому поверсі коридор 8,4 кв., 3 житлових кімнат 46,8 кв.м., кухня 13,8 кв.м., санвузол 6,8 кв.м, сходова 4,1 кв.м. (частина сходового маршу), 2 поверх: житлова кімната 10,6 кв.м., житлова кімната 15,1 кв.м., частина коридору 1,48 кв.м. Загальна площа приміщень житлового будинку, які пропонуються ОСОБА_3 : в підвалі будинку 30,6 кв. м; на першому поверсі будинку 80,0 кв. м., на другому поверсі будинку 27,18 кв.м., балкон.

ОСОБА_1 пропонуються наступні приміщення будинку: перший поверх: сходова 4,1 кв.м. (частина сходового маршу), другий поверх: санвузол 8,9 кв.м, сходова 9,6 кв.м., частина коридору 5,92 кв.м., кухня-вітальна 37,8 кв.м., мансардний поверх: сходова 9,7 кв.м., більярдна 83,2 кв.м., санвузол 5,7 кв.м. Всього по мансардному поверху 98,6 кв.м. (без врахування балкону, який враховано окремо). Загальна площа частин житлового будинку, які пропонуються ОСОБА_1 на першому поверсі будинку 4,1 кв.м., на другому поверсі будинку 62,22 кв.м., на мансардному поверсі будинку 98,6 кв.м., балкон.

При варіанті №3 поділу житлового будинку, ОСОБА_1 за збільшення свої частки необхідно сплатити 59675 грн. ОСОБА_3 .

Розглядаючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що сторонами у спірному будинку здійснено перепланування та добудови, які є самочинними, що не заперечувалося сторонами під час судового розгляду та підтверджено письмовими доказами у справі.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна, пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою та другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва, відповідно до частини другої статті 376 ЦК України, не породжує в неї права власності на таке майно, відтак, виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року №295 (далі ДБН), відповідно до якого, реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України, правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Таким чином, власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Наведе відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 березня 2020 року у справі №336/7085/14-ц, провадження №61-7436св19, від 17 червня 2020 року у справі №396/47/17, провадження №61-45932св18, від 03 березня 2021 року у справі №295/451/16-ц, провадження №61-19450св18.

У вказаному вище висновку експерта зазначено, що співвласниками будинку виконано перепланування з прибудовою на першому поверсі ОСОБА_3 тамбура з господарськими приміщеннями, критої тераси, а також збільшено приміщення житлових кімнат літ. 1-2 та літ. 1-3 за рахунок прибудови в межах наявних колон, з подальшим продовженням нових стін з бетонних блоків до мансарди, з утворенням таким чином житлового опалюваного приміщення в межах балкону, яким користується ОСОБА_1 .

Разом з тим, згідно правовстановлюючих документів та технічного паспорта спірного будинку, такі перепланування у будинку відсутні.

Доказів того, що зазначені побудови та перебудови зроблені за наявності відповідних дозволів, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, матеріали справи не містять.

Крім того, у варіанті №3 поділу будинку, який вказаний у висновку експерта та на якому наполягає сторона позивача, передбачено, що при такому варіанті розподілу пропонується використання самовільно влаштованої прибудови та переобладнаного балкону літ. Б1 другого поверху ОСОБА_3 за рахунок влаштування гвинтових сходів.

Допитаний в судовому засіданні експерт пояснила, що надаючи такий висновок в частині визначення вартості будівлі та грошової компенсації, відповідно, нею враховувалась площа приміщень, які переобладнано самовільно співвласниками.

Таким чином, встановивши, що до складу спірного нерухомого майна входять самочинно переплановані та сконструйовані об`єкти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Посилання позивача на те, що прибудови та споруди зведені на земельній ділянці, відведеній для цієї мети, будинок введений експлуатацію, а здійснені прибудови є приналежністю до головної речі, не можуть бути взяті до уваги, адже відсутність дозволу на будівництво та проекту тягне за собою визнання будівництва самочинним.

Доводи апелянта про те, що експерт дійшов висновку про можливість виділу часток домоволодіння, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки сама лише технічна можливість поділу будинку не свідчить про його правомірність.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 березня 2023 року.

Головуючий С.М.Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич