Ухвала

28 березня 2023 року

м. Київ

справа № 761/13847/15

провадження № 61-3862ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка Сергія Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська Олена Юріївна, про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та договору іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська Олена Юріївна, про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та договору іпотеки;

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в якому просило суд: в рахунок погашення заборгованості в сумі 7 052 425,07 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25 червня 2008 року № 2.08062557, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 січня

2016 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно з наказом від 23 грудня 2005 року № 2451-С/КІ, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну продажу на рівні 8 574 176,00 грн.

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська О. Ю., про визнання договорів недійсними, в якому просив суд: визнати частково недійсним кредитний договір № 2.08062557 (в частині пункту 5.1) та недійсним

у цілому іпотечний договір від 25 червня 2008 року № 2.08062557.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська О. Ю., про визнання договору про іпотечний кредит недійсним, в якому просила суд: визнати недійсним договір про іпотечний кредит від 25 червня 2008 року

№ 2.08062557, додаток до нього, а саме графік повернення кредиту та сплати процентів від 25 червня 2008 року, додаткові договори до нього

від 19 березня 2009 року з новою редакцією графіка повернення кредиту та сплати процентів, від 19 червня 2013 року з новою редакцією графіка повернення кредиту та від 21 березня 2014 року з новою редакцією графіка повернення кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк»; визнати недійсним договір іпотеки від 25 червня 2008 року, укладений між

ОСОБА_1 та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня

2019 року позов ПАТ «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит № 2.08062557

від 25 червня 2008 року в сумі 7 052 425,07 грн, з яких: 3 126 133,94 грн - строкова заборгованість за кредитом; 24 618,30 грн - строкова заборгованість за відсотками; 1 104 847,96 грн - прострочена заборгованість (кредит, відсотки); 2 796 824,87 грн - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2.08062557

від 25 червня 2008 року, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 січня 2016 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно з наказом від 23 грудня 2005 року № 2451-С/КІ, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну продажу на рівні 8 574 176,00 грн (висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 851/16-42 від 25 січня 2017 року).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» судові витрати

в сумі 6 729,00 грн, з яких: 3 654,00 грн - судовий збір; 3 075,00 грн - витрати на проведення експертизи.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська О. Ю., про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та договору іпотеки.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову до ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська О. Ю., про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та договору іпотеки.

Виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року в частині вирішення позову ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року залишено без змін.

16 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бабенко С. С. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, що надійшла до суду 20 березня 2023 року, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року (повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2023 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення первинного позову банку, ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

У касаційній скарзі представник заявника вказує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

У зв`язку з тим, що заявник ОСОБА_1 за 2022 рік отримала дохід у розмірі 13 000,00 грн, представник просив звільнити заявника від сплати судового збору за подачу касаційної скарги, враховуючи її майновий стан.

Дослідивши вказане, Верховний Суд дійшов висновку, що підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні, виходячи

з наступного.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати,

є врахування судом майнового стану сторони.

Аналіз клопотання про звільнення від сплати судового збору свідчить, що вказані обставини не можуть вважатись достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору. Наведені представником заявника доводи не дають достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки ОСОБА_1 у справі за первісним позовом банку є відповідачем, і оскаржує судові рішення саме в частині позовних вимог банку до неї як відповідача. Тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності

01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

ПАТ «Платинум Банк» звернулося до суду з первісним позовом у травні 2015 року та заявляло одну позовну заяву майнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції станом на день подання первісного позову, за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше трьох розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної платибув встановлений 1 218,00 грн (0,2 розміру мінімальної заробітної плати становило 243,60 грн; три розміри мінімальної заробітної плати -

3 654,00 грн).

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір у розмірі

7 308,00 грн (3 654,00*200%= 7 308 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка Сергія Сергійовича про звільнення заявника від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка Сергія Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 рокузалишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць