Справа № 487/300/22
Провадження № 2/487/553/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Демиденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безоплатне користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Миколаївська міська рада звернулася 20.01.2022 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безоплатне користування земельною ділянкою, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради кошти в сумі 233057 гривень 73 копійки за безоплатне користування з 01.01.2017 року до 01.01.2020 земельною ділянкою площею 3755 кв.м по АДРЕСА_1 та сплачений судовий збір у розмірі 3495 гривень 87 копійок.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Миколаївської міської ради від 27.10.2004 № 24/14 ОСОБА_1 було передано в оренду зі співвласниками строком на 10 років земельну ділянку площею 3755 кв.м у АДРЕСА_1 для обслуговування виробничих приміщень, господарських та побутових будівель і споруд з визначенням ідеальної частки землекористування у розмірі 21/100 від цієї ділянки, що складає 793 кв.м. На підставі цього рішення між Миколаївською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 21.06.2005 № 3250 зі строком дії до 21.06.2015, який у подальшому продовжений не був, та є припиненим з 21.06.2015. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з цього часу право власності на частину нерухомого майна по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 . Таким чином, відповідачем було набуто речове право власності на частину нежитлового об`єкта по АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 3755 кв.м по АДРЕСА_1 . Тобто, відповідач повинен був сплачувати кошти за користування вказаною земельною ділянкою. Ураховуючи викладене, у період з 01.01.2017 до 01.01.2020 користувачем земельної ділянки площею 3755 кв.м, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомості, був відповідач, який не сплачував кошти до міського бюджету за її користування, чим порушені права Миколаївської міської ради як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання коштів за час безоплатного використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що підтверджується листом ГУ ДПС у Миколаївській області від 06.11.2019 № 1152/10/14-29-50-06-14. У відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, 13.05.2020 виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення про затвердження актів з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 24.03.2020 про визначення розміру збитків, нанесених відповідачем у зв`язку з безоплатним використанням земельної ділянки площею 3755 кв.м для обслуговування нерухомого майна по АДРЕСА_1 у період з 01.01.2017 по 01.01.2020 у розмірі 233 057,73 гривень. Відповідач без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за використання земельної ділянки, які підлягають стягненню у судовому порядку. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підставі якого здійснювався розрахунок коштів, сформовано на підставі рішення Миколаївської міської ради від 27.01.2011 № 3/40 «Про затвердження грошової оцінки земель м. Миколаєва». За умовами договору оренди землі від 07.06.2005 № 3250 річна орендна плата за земельну ділянку була встановлена у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином, безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати складають 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її індексації, що за період з 01.01.2017 по 01.01.2020 становить загальну суму 233 057,73 гривень. Земельна ділянка, на якій розташовано належне відповідачу нерухоме майно, відноситься до комунальної власності та належить Миколаївській міській раді. За таких обставин право пред`явлення позову до відповідача про стягнення збережених без достатніх правових підстав коштів орендної плати за землю належить Миколаївській міській раді. Досудове врегулювання спору проводилось шляхом направлення до відповідача листів від 22.11.2019 вих. № 6377/02.02.01-22/11/14/19, від 03.01.2020 вих. № 29/02.02.01- 22/11/14/20, від 21.05.2020 вих. № 2777/020201-22/11/14/20 про добровільну сплату коштів за використання земельної ділянки у формі орендної плати, але жодних дій щодо сплати відповідних коштів відповідачем не було зроблено. Відповідна бездіяльність відповідача спонукала Миколаївську міську раду звернутись до суду з метою захисту порушеного права на отримання коштів за використання земельної ділянки.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 31.10.2022 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Гайдай Я.Ф. 25.01.2023 року було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідачка позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення.

Позивачем Миколаївською міською радою 09.02.2023 року подано відповідь на відзив, в якому позивач підтримав доводи, викладені в позовній заяві.

Представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Гайдай Я.Ф. 22.03.2023 року було надано письмові пояснення.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.02.2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Миколаївської міської ради, позов підтримав, просив його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, просив врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Ст. 4 ЦПК України гарантується, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 4 ГПК України також гарантує право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі (позивачами і відповідачами) можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

За ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Судом встановлено, що 07.06.2005 року було укладено договір оренди землі між Миколаївською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 , яка зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа, Київською райадміністрацією виконкому Одеської міської ради від 13.03.2000 року за №04056782Ф0010415.

За умовами даного договору Миколаївська міська рада на підставі рішення від 27.10.2004 року за №24/14 надала, а приватний підприємець ОСОБА_1 прийняла в оренду із співвласниками будівель земельну ділянку для обслуговування виробничих приміщень, господарських та побутових будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

В оренду передана із співвласниками земельна ділянка загальною площею 3775 кв.м, з визначенням ідеальної частки приватного підприємця ОСОБА_1 21/100 від земельною ділянки 3775 кв.м., що складає 793 кв.м. без права передачі її в суборенду.

На земельній ділянці знаходяться будівлі та споруди, що належать приватному підприємцю ОСОБА_1 .

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 12.05.2002 року №833 становить 332029 гривень 10 копійок. Договір діє на протязі 10 років з дати його реєстрації.

За оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі.

Розмір орендної плати: річна орендна палата за земельну ділянку (793 кв.м) встановлюється у розмірі 1,2 % відсотка від її нормативної грошової оцінки, де: нормативна грошова оцінка земельної ділянки (793 кв.м) на час укладання цього договору складає 332029 гривень 10 копійок.

Умовами використання земельної ділянки визначено (розділ 5 договору оренди), що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування виробничих приміщень, господарських та побутових будівель та споруд (п.5.1).

Цільове призначення земельної ділянки землі комерційного використання (п.5.2).

За умовами збереження стану об`єкта оренди на земельній ділянці не дозволяється діяльність, не пов`язана з цільовим призначенням земельної ділянки (п.5.3).

Зміна цільового призначення земельної ділянки можлива лише в разі прийняття Миколаївською міською радою рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки у зв`язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки та внесення відповідних змін до договору (п.5.3).

Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення (п.5.3).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 21.06.2005 року, Миколаївська міська рада та приватний підприємець ОСОБА_1 , що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, склали цей акт про те, що орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування виробничих та побутових приміщень.

Договором від 20.03.2008 року було внесено зміни у договір оренди землі, який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 21.06.2005 за №1 та зареєстрований в Миколаївській міській раді 21.06.2005 за №3250, відповідно до якого Миколаївська міська рада та приватний підприємець ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа, дійшли згоди щодо зміни річної орендної плати за земельну ділянку (793 кв.м).

Згідно повідомлення Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області від 06.11.2019 року №1152/10/14-29-50-06-14, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2016 року по теперішній час не надавалися податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата на земельні ділянки державної або комунальної власності) за ділянку загальною площею 793,00 кв.м. для обслуговування виробничих приміщень, господарських та побутових будівель і споруд ( АДРЕСА_1 ). Станом на 01.11.2019 року за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) рахується борг (без урахування пені) та штрафної санкції (фінансової) санкції у сумі 13084,42 гривні.

Отже, зі змісту відповіді податкового органу, ОСОБА_1 має заборгованість із плати за землю саме як фізична-особа підприємець.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 793 кв.м. для обслуговування виробничих, господарських та побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 її користувачем є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Згідно Інформаційної довідки від 18.05.2023 року №332737541 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є співвласником нежитлового об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця з 13.03.2000 року по теперішній час за видами діяльності: 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний); 74.10 Спеціалізована діяльність з дизайну; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.; 72.20 Дослідження й експериментальні розробки у сфері суспільних і гуманітарних наук; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №384 від 13.05.2020 року було затверджено акти комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 29.01.2020 року про визначення розміру збитків, нанесених Миколаївської міської ради: 1.18 ОСОБА_1 у зв`язку з безоплатним використанням земельної ділянки площею 3755 кв.м (розмір ідеальної частки становить 793 кв.м) для обслуговування нерухомого майна по АДРЕСА_1 у період з 01.01.2017 по 01.01.2020 у розмірі 233057 гривень 73 копійки.

Таким чином, правовідносини з користування земельною ділянкою, яка, згідно договору оренди від 07.06.2005 року, має цільове призначення землі комерційного використання та на якій не дозволяється діяльність, не пов`язана з цільовим призначенням земельної ділянки, виникли між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Миколаївською міською радою з приводу надання фізичній особі підприємцю в оренду земельної ділянки для обслуговування виробничих приміщень, господарських та побутових будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (схожий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2022 року у справі №924/1263/19).

Отже, з наведених норм матеріального та процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки існує спір між Миколаївською міською радою та ОСОБА_1 саме як суб`єктом господарювання і пов`язаний цей спір із безпідставним збереженням відповідачкою, саме як суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем, коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку комерційного призначення, інша діяльність на якій не дозволена, тобто із здійсненням останньою підприємницької діяльності, у зв`язку з чим спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому слід роз`яснити позивачу його право на звернення з відповідним позовом в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безоплатне користування земельною ділянкою.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду за захистом своїх прав в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя А.О. Темнікова