Справа № 487/4849/19
Провадження № 2/487/1185/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Верба О.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Кропліс К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію ,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якій, в подальшому збільшивши позовні вимоги, просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за спожиту теплову енергію в розмірі 42541,00 грн, суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 6821,27 грн, три відсотки річних 1822,15 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що товариство зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 22728,13 грн, а також 3411,21 грн - суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 972,50 грн - три проценти річних та 1921 грн судового збору. Ухвалою суду від 25.02.2019 в прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено.

ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва.

В опалювальних сезонах 2016-2018 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира належить ОСОБА_3 .

Нарахування відповідачу сум оплат за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 здійснювалось за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Позивач надавав теплову енергію за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на суму 22388,32 грн, за яку відповідач не сплатив, тим самим не виконав свої зобов`язання. Таким чином, з врахуванням перерахунку - 660,19 грн, борг складає 22728,13 грн.

Надіслане відповідачу попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) №2-ф1 від 08.01.2019 залишилося без задоволення та відповіді.

З період з 01.01.2016 по 31.12.2018 відповідачу нараховано: 3411,21 грн - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 972,50 грн - три проценти річних.

Позивач зазначає, що підставою для збільшення позовних вимог стало те, що в розрахунку боргу за спожиту теплову енергію зазначено площу 72,20 кв. м, а фактично, відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2011, площа, на яку позивач надавав послугу з опалення становить 140,90 кв. м.

Таким чином, борг за спожиту теплову енергію згідно розрахунку становить 42541 грн.

Крім того, відповідачу нараховано: 6821,27 грн - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1822,15 грн - три проценти річних.

В судовому засіданні представник позивача підтримала збільшені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Крім того, відповідачкою не надано належних доказів відключення її квартири від мереж централізованого опалення у визначений законодавством спосіб. Оскільке приміщення по АДРЕСА_1 самовільно відключене від мереж централізованого опалення, а не погоджено у передбаченому чинним законодавством порядку, відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію та зняття відповідача з обліку, а тому у позивача є законне право нараховувати оплату за послуги теплопостачання.

Відповідач ОСОБА_2 не була присутня в судовому засіданні, її представник - адвокат Кропліс К.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідачкою не укладався договір з позивачем на надання послуг теплопостачання і фактично такі послуги ОСОБА_2 не отримувала, оскільки в квартирі відсутнє центральне опалення, а тому підстави для нарахування заборгованості за послуги теплопостачання відсутні. На думку представника відповідача позивач не довів факт наявності заборгованості, а оскільки відповідач не отримувала рахунки від позивача, строк сплати за послуги теплопостачання не настав.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 21.12.2018.

Виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в будинок АДРЕСА_3 .

Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладався.

Відповідно до замовлення 36.07.281-ГС між Науково-виробничим підприємством ТОВ "ЮГТЕПЛОМЕР" та ОСОБА_4 , останній є замовником на розробку проекта щодо додаткового встановлення газового лічильника G 2,5 із заміною ВПГ на двухконтурний димарний котел по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії заяви ОСОБА_4 , останній звертався з проханням надати технічні умови для встановлення індивідуального опалення в його квартирі на двухконтурний котел.

Також ОСОБА_5 звертався з заявою до начальника відділу МНС України в Миколаївській області з проханням узгодити встановлення індивідуального опалення в його квартирі, отримавши 05.03.2007 відповідне погодження.

Погодження на встановлення індивідуальної системи опалення та гарячого водопостачання було отримано ОСОБА_4 від Санітарно-епідеміологічної станції Заводського району м. Миколаєва, що вбачається з копії листа від 15.03.2007 №585/02-03.

Крім того, ОСОБА_4 в листі від 14.03.2007 №459 ЖКП Заводської міської ради "Заводське-2" повідомлено умови, при дотриманні яких ЖКП "Заводське-2" не заперечує проти відключення квартири від системи центрального опалення.

16.03.2007 ОСОБА_4 з ВАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз надані технічні умови в разі виконання яких, ТОВ "Миколаївгаз" не заперечує проти підключення до стояку квартири опалювального прилада.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2010, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1429, ОСОБА_4 (продавець) передав у власність ОСОБА_6 (покупцю) квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 23.02.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1702, ОСОБА_6 (продавець) передав майно у власність ОСОБА_2 (покупцю): квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентарізації" від 31.07.2020 №1564, за результатами технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1 від 22.02.2010 було зафіксовано відключення приміщень квартири від системи центрального опалення у зв`язку з підготовкою встановлення газового опалювального приладу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2019 року було відмовлено у видачі судового наказу за заявою ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" про стягнення з ОСОБА_2 боргу за спожиту теплову енергію.

Відповідно до нарядів ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" будинок за адресою: АДРЕСА_3 був підключений до системи опалення в такі періоди: з 16.10.2015, з 21.10.2016, з 26.10.2017, з 08.11.2018.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків на час виникнення спірних відносин регулювалось Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268), (далі - Правила), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 24, 25 Правил, споживачі могли відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювалося у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювалося у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 до Порядку було внесено зміни, а саме, передбачено, що відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи окремих споживачів не може бути здійснено, а відключення багатоквартирних будинків в цілому здійснюється з ініціативи усіх споживачів.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.

Відповідно до пунктів 2.1-2.2.2 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, в якій зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

У пунктах 2.3-2.7 Порядку було визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.

Проект також узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачаннявиконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Згідно з пунктом 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання населенню послуг з централізованого теплопостачання.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири АДРЕСА_2 від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією.

Таким чином, відключення квартири, яка належить відповідачці ОСОБА_2 , від системи централізованого теплопостачання є самовільним, проведеним з порушенням передбаченого законодавством Порядку, а тому не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц (провадження № 61-17067св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц (провадження № 61-23337св18), від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17 (провадження № 61-38460св18), від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17 (провадження № 61-21125св19).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII. Так, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані їй послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В опалювальних сезонах 2016-2018 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Позивач надав теплову енергію за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на суму 42541,00 грн., за яку відповідач не сплатила, тим самим не виконала своїх зобов`язань.

Крім того, за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 відповідачу нараховано 6821,27 грн інфляційних втрат та 1822,15 грн - три проценти річних.

Відповідачкою не спростовано надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості з надання послуг теплопостачання

08.01.2019 року на адресу ОСОБА_2 позивачем було направлено попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) №2-ф1 з вимогою сплатити наявну заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Вказане попередження залишилось без задоволення, відповідач наявну заборгованість не сплатила.

Враховуючи, що позивачем доведено заявлений у позові розмір заборгованості, який утворився через неналежне виконання відповідачкою грошових зобов`язань з оплати спожитих послуг, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію в розмірі 42541,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 6821,27 грн - суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 1822,15 грн - три проценти річних в сумі 1822,15 грн та 1921 ,00 грн - витрати по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.03.2023 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», юридична адреса: 54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18, .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Т.А. Карташева