Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1578/23 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Зінчук Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/1578/23 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 27 лютого 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Адамовича О.Й. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради. Просить: визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність виконавчого комітету Житомирської міської ради при поданні апеляційної скарги від 07 червня 2016 року, прийняти виклад порушень законодавства, якими порушені її конституційні права, та прийняти пояснення стосовно розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної 13 порушеннями, що призвело до погіршення її здоров`я та завдало їй душевних страждань, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 110 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що виконавчий комітет Житомирської міської ради незаконно подав апеляційну скаргу 07 червня 2016 року в адміністративній справі №296/12002/13-а з 13-ма порушеннями законодавства, без наявності у відповідача постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року, оскільки з повним текстом постанови ознайомився лише 28 березня 2017 року, тобто через рік після її ухвалення. Незаконне подання апеляційної скарги від 07 червня 2016 року одної (об`єднаної) відносно двох відповідачів одночасно, що суперечить чинному законодавству. Виконавчим комітетом здійснено незаконний виклад висновків у апеляційній скарзі, а саме: без наявності постанови від 16 лютого 2016 року; без участі представника відповідача у судовому засіданні; без зазначення безпідставності доводів постанови; здійснено незаконне тлумачення висновків законів в апеляційній скарзі, як науково-практичному коментарі, без зазначення їх у взаємозв`язку з доводами апеляційної скарги; незаконний виклад стосовно моральної шкоди; висновки в апеляційній скарзі не відповідають обставинам справи. Апеляційну скаргу подано представником Житомирської міської ради за довіреністю, при цьому довіреність від виконавчого комітету, як другого відповідача, не додана. Окрім того, довіреність не відповідає вимогам частини третьої ст.55 КАС України, а сама апеляційна скарга не відповідає нормам, встановленим ст.296 КАС України. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, порушені її цивільні права та завдано їй моральної шкоди, яка полягала у душевних переживаннях, погіршенні стану здоров`я, порушенні звичайного способу життя.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 27 лютого 2023 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, також постановити окрему ухвалу.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд незаконно відмовив їй у доступі до правосуддя для захисту своїх порушених конституційних прав, які гарантуються Конституцією України. Суд незаконно відмовив у розгляді клопотання про розгляд справи за правилами цивільного судочинства, незаконно відмовив розглянути четверту вимогу позовної заяви з викладом 13 порушень, вчинення незаконних рішень, дій, бездіяльності при поданні апеляційної скарги від 07 червня 2016 року. Суд не застосував закони, які підлягають застосуванню при розгляді її позовної заяви, поданої з дотриманням вимог ЦПК України. Виклад обставин в ухвалі суду не відповідає обставинам позовної заяви. Окрему ухвалу щодо одинадцяти порушень чинного законодавства, допущені суддею Корольовського районного суду м.Житомира Адамовичем О.Й. при розгляді її позовної заяви, надіслати судді Корольовського районного суду м.Житомира Адамовичу О.Й. для усунення виявлених недоліків чи порушення чинного законодавства для запобігання їх повторенню.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені заздалегідь належним чином. Так, судова повістка про виклик на 14 червня 2023 року вручена позивачу ОСОБА_1 10 травня 2023 року (а.с.59). Виконавчий комітет Житомирської міської ради спрямував до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника. Про причини неявки сторони суд не сповістили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів надається у ст.16 ЦК України.

Законодавець у частині першій ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною другою ст.16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За таких обставин, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів. Таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Як убачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 посилається на допущення порушення законодавства при поданні апеляційної скарги на постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 16 лютого 2016 року в адміністративній справі №296/12002/13-а за її позовом до Житомирської міської ради та виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання нечинними і скасування рішень та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на момент подання 07 червня 2016 року апеляційної скарги, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 ст.11 КАС України).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ст.185 КАС України, відповідно до якої стороні спору надано право апеляційного оскарження.

Відповідно до частини першої ст.185 КАС України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини другої ст.187 КАС України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції, обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Частиною першою ст.191 КАС України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право подати до адміністративного суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом встановленого судом апеляційної інстанції строку.

Згідно з п.4 частини другої ст.191 КАС України, заперечення на апеляційну скаргу мають містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Принцип змагальності судочинства знаходив своє втілення, зокрема, й у тому, що стороні спору надано право апеляційного оскарження, а учасники справи мали право подати до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, які мали містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Отже, розглядаючи матеріали позовної заяви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що незгода з поданням учасником справи апеляційної скарги на постанову суду в адміністративній справі не може бути предметом ініціювання нового позову в порядку цивільного судочинства або в цивільній справі, оскільки питання, які пов`язані із поданням, прийняттям та розглядом апеляційної скарги, належить вирішувати у тій справі, де подана апеляційна скарга та у відповідності до процесуальних норм, які регулюють певний вид судочинства.

Чинним законодавством не передбачено такого способу захисту, як подання позовної заяви з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок подання апеляційної скарги на постанову суду в адміністративній справі, оскільки незгода з апеляційною скаргою на постанову адміністративного суду має бути реалізована у відповідній процесуальній формі в межах розгляду відповідної справи.

ОСОБА_1 правом на касаційне оскарження у адміністративній справі №296/12002/13-ц скористалася, а тому не була обмежена у праві викласти й у касаційній скарзі свою незгоду, яка стосувалася подання, прийняття та розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги, яка була подана учасником справи на постанову суду першої інстанції у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність спору, що у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до п.1 частини першої ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року в справі №522/12901/17-ц зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено частиною четвертою ст.263 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду, як в порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відносно одинадцяти порушень чинного законодавства суддею Корольовського районного суду м. Житомира Адамовичем О.Й. при розгляді її позовної заяви, яку надіслати судді суду першої інстанції, який за своїми повноваженнями повинен усунути виявлені судом недоліки чи порушення чинного законодавства для запобігання їх повторенню, колегія суддів виходить із наступного.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення.

Відповідно до положень ст.385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст.262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

За положеннями частини десятої ст.262 ЦПК України, суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Отже, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, реалізація якого пов`язується із допущенням судом першої інстанції порушення норм права.

Якщо колегія суддів не встановила порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому розумінні норм процесуального права та з огляду на вищевикладене додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала суду відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 19 червня 2023 року.