Дата документу 07.06.2023 Справа № 337/789/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/789/23 Головуючий у 1 інстанції: Мурашова Н.А.
провадження № 22-ц/807/932/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Подліянова Г.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горлова В. на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Біліченко О.О., звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що на виконанні в Хортицькому ВДВС у м. Запоріжжі перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 337/4612/14-ц, виданого 02.10.2014р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2022р. він є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, з якої утримуються аліменти, заборгованості по аліментам він не має. Однак, як стало йому відомо, в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на належне йому нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим він 30.01.2023р. звернувся до начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про зняття арешту з майна боржника. Листом начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя від 08.02.2023р. йому відмовлено в знятті арешту з посиланням на відсутність для цього правових підстав. Вважає вказані дії протиправними, оскільки вони прямо суперечать нормам ст. 56 та п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та вищевикладеним обставинам. Разом з тим, безпідставне перебування майна під арештом порушує його права власника і

перешкоджає праву вільно розпоряджатись належним майном.

Просить визнати неправомірними дії начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови в знятті арешту з належного йому майна та зобов`язати усунути таке порушення шляхом зняття арешту.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року скаргу задоволено.

Визнано протиправними дії посадових осіб Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови в знятті арешту, накладеного на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дружко А.І. від 10.09.2018р. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.

Зобов`язано посадових осіб Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дружко А.І. від 10.09.2018р. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27846961.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, начальником Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Основним аргументом апеляційної скарги є те, що виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у разі наявності заборгованості може бути забезпечено лише за рахунок звернення стягнення на належне боржнику майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що у боржника виконавчого провадження заборгованість зі сплати аліментів станом на 20.02.2023 відсутня. На теперішній час стягнення за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 звертається на заробітну плату боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід як військовослужбовець, в порядку, встановленому статтями 10, 68-71 ЗУ «Про виконавче провадження». Але, як зауважується апелянтом, отримання ОСОБА_1 заробітної плати не може бути забезпеченням виконання рішення про стягнення аліментів, оскільки заробітна плата не є постійним доходом, а належного боржнику нерухомого майна він може позбутися у разі зняття судом арешту з цього майна.

Крім того, 18.03.2019 державним виконавцем Дружко А.І. у зв`язку з погашенням заборгованості боржником було винесено постанову про зняття арешту з окремого майна боржника, а саме: земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаній постанові було зазначено, що боржник працевлаштований та має інше нерухоме майно, з якого арешт не знято, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Та після цього, наступного ж дня, а саме: 19.03.2019, боржник ОСОБА_1 здійснив відчуження вказаного вище майна, з якого було знято арешт, що підтверджено договорами купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 19.03.2019, що укладені між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4 .

Таким чином, при наявності аліментних зобов`язань, встановлених судовим рішенням до 19.05.2030, боржник ОСОБА_1 позбувся частини належного йому майна. А тому наразі виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, у разі припинення отримання боржником доходів та виникнення в подальшому заборгованості зі сплати аліментів, може бути забезпечено лише за рахунок звернення стягнення на належне боржнику нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Біліченко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що доводи апеляційної скарги є помилковими, зводяться лише до переоцінки висновків суду першої інстанції та переоцінки доказів, які вже були досліджені судом першої інстанції, і яким надано належну та правильну оцінку. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду, яке відбулося 26.04.2023р. адвокат Біліченко О.О. зазначив, що ОСОБА_1 сумлінно виконує обов`язок щодо сплати аліментів з 2019 року по теперішній час, заборгованість в нього відсутня. Крім того, ОСОБА_1 має постійну заробітну плату як військовослужбовець, за рахунок якої виконання рішення може бути забезпечено без звернення стягнення на майно боржника.

Представник ВДВС в судовому засіданні 26.04.2023р. апеляційного суду підтримав та просив її задовольнити.

До наступних судових засідань адвокат Біліченко О.О. не з`явився , надавши заяву про розгляд справи без участі заявника.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні 07.06.2023р. підтримала апеляційну скаргу та додатково пояснила, що раніше ОСОБА_1 погано сплачував аліменти, зауважила, що наявна необхідність збереження арешту майно ОСОБА_1 , оскільки тільки останні півтора року ОСОБА_1 сплачує аліменти своєчасно та в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

За приписами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Правовідносини, які склались між учасниками справи, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з березня 2019р. по теперішній час аліменти сплачуються регулярно шляхом їх утримання із доходів боржника, заборгованості не існує, тобто звернення стягнення на доходи боржника за місцем роботи в достатній мірі та реально забезпечує виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке.

Встановлено, що на даний час на виконанні в Хортицькому ВДВС у м. Запоріжжі перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 337/4612/14-ц, виданого 02.10.2014р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.07.2014р. і до повноліття дитини.

З 12.02.2021р. аліменти стягуються на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2021р. (справа № 2/337/115/2021, ЄУН 337/3711/20) в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Згідно з розрахунком державного виконавця від 10.09.2018р. заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 за вказаним виконавчим провадженням станом на 01.09.2018р. становила 29 800,37грн.

Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі від 10.09.2018р. було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 з підстав наявності заборгованості по аліментам понад 3 місяці.

Відомості про реєстрацію обтяження (арешту) нерухомого майна, яке виникло на підставі зазначеної постанови, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.09.2018р., номер запису про обтяження 27846961.

Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі від 18.03.2019р. знято арешт з майна боржника ОСОБА_1 , а саме, з земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 з посиланням на те, що станом на 18.03.2019р. сума боргу, виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та штраф стягнуті з боржника в повному обсязі, боржник працює в ТОВ «Енергоспецінвесткомфорт» з 26.11.2018р.

Проте, з квартири АДРЕСА_1 арешт знято не було.

Згідно з розрахунком державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі від 20.02.2023р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 відсутня.

30.01.2023р. представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Біліченко О.О. звернувся до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про зняття арешту з нерухомого майна боржника, який накладено в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з посиланням на п. 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Листом начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі № 1649/29.27-41 від 08.02.2023р. заявнику повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна з посиланням на те, що арешт застосовується з метою забезпечення реального виконання рішення суду, а отримання ОСОБА_1 заробітної плати, яка не є постійним доходом, не є іншим способом реального виконання рішення.

Вказану відмову начальника Хортицького ВДВС боржником оскаржено до суду в цій справі, яким визнано такі дії неправомірними та зобов`язано усунути порушення.

Перевіряючи апеляційну скаргу, колегія наголошує на наступному.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Враховуючи викладене, дії державного виконавця щодо арешту майна боржника ОСОБА_1 вчинено у чіткій відповідності до вимог Закону України «Про виконавче про-

вадження», а згодом правомірно знято арешт лише з частини майна, оскільки слід було запобігти можливим подальшим порушенням та залишити на такий випадок арештованою хоча б частину майна.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 22.04.2021р. у справі № 742/819/20, від 26.05.2021р. у справі № 490/6309/16-ц та від 23.09.2022р. у справа № 554/1119/21, у яких розглядались тотожні правовідносини, та касаційний суд в яких вказував, що для боржників, які припустились виникнення заборгованості по аліментам, забезпечення виконання рішення суду має бути реальним.

Отже, в цій справі колегія суддів виходить з того, що державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду та обґрунтовано в подальшому залишено арешт на один з об`єктів нерухомого майна.

Відтак, виконавець за правилами статті 59 Закону № 1404-VIII позбавлений повноважень зняти арешт, накладений постановою від 10.09.2018р., оскільки скаржником не наведено та не доведено належними та допустимими доказами підстав для такого рішення, визначених у вичерпному переліку частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII.

Крім того, боржник ОСОБА_1 в будь-який момент може відчужити майно, про що свідчить той факт, що після зняття арешту з частини майна, він одразу його продав.

Також, колегія зауважує, що у ОСОБА_1 певний час була присутня заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку із чим і був накладений арешт на його майно, а тому гарантій та підстав вважати, що він і в подальшому буде сумлінно виконувати цей обов`язок, не мається.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо своєчасної сплати аліментів з 2019 року по теперішній час колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сама по собі сплата певний період заявником аліментів після того, як він допустив виникнення заборгованості в істотному розмірі, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц (провадження №61-473св21).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц (провадження № 61-473св21) зроблено висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема, аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведення того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість скарги і про покладення обов`язку зі скасування арешту з майна ОСОБА_1 .

Крім того, вирішуючи скаргу на дії та рішення начальника Хортицького ВДВС Горлова В., суд першої інстанції вийшов за межі скарги, визнавши неправомірними дії невизначених посадових осіб Хортицького ВДВС, яких зобов`язав зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені скарги.

Колегія зазначає, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, оскільки в діях начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не міститься порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а тому суд безпідставно задовольнив її лише тільки з міркувань, що на теперішній час боржником фактично погашено заборгованість, без здійснення ретельного аналізу дій боржника та думки стягувача. А також всупереч положенням пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII та без урахування правових висновків Верховного Суду у даній категорії справ.

Зважаючи на все вище наведене, колегія відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та приймає постанову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Приймаючи нову постанову про відмову у скарзі, колегія відповідно до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які у такому разі підлягають компенсуванню платнику судового збору за подання апеляційної скарги в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у сплаченій сумі в розмірі 2684 грн. за рахунок скаржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горлова В. задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року у цій справі скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () судовий збір у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири тисячі) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 червня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: І.В. Кочеткова

Г.С. Подліянова