КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4177/15-ц
Провадження № 4-с/488/2/23
УХВАЛА

Іменем України

29.03.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Панасюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сидорової Наталі Володимирівни, -

Встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, в обґрунтування якої вказав, що на виконанні в Інгульському ВДВС перебувало виконавче провадження № 50959016 з примусового виконання ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.02.2016 року у справі № 488/4177/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 84000,00 грн.

06.05.2016 року постановою державного виконавця Інгульського ВДВС Сидорової Н.В. накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках, які належать боржнику ОСОБА_1

21.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50959016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що діяла на момент винесення постанови), тобто у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду, проте арешт не було скасовано.

ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця Інгульського ВДВС Сидорової Н.В. щодо накладення арешту на кошти боржника неправомірними та просить:

-визнати дії державного виконавця Інгульського ВДВС Сидорової Н.В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 06.05.2016 року неправомірними;

-скасувати постанову державного виконавця Інгульського ВДВС Сидорової Н.В. від 06.05.2016 року про арешт коштів боржника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги скарги. 29.03.2023 року заявник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги з підстав, викладених у наданому суду відзиві.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши скаргу та зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Стаття 18 цього ж Закону визначає права та обов`язки державних виконавців, зокрема, зазначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із матеріалів скарги вбачається, що 04.05.2016 року постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сидорової Н.В. було відкрито виконавче провадження № 50959016 з примусового виконання ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.02.2016 року у справі № 488/4177/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 84000,00 грн.

Постановою про арешт коштів боржника від 06.05.2016 року, винесеною державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сидоровою Н.В., було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 .

В подальшому, 21.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50959016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що діяла на момент винесення постанови), тобто у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду.

В своїй скарзі заявник просить визнати неправомірними дій державного виконавця щодо накладення арешту на кошти, які йому належать, та просить скасувати постанову про накладення арешту.

Проте, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на дату винесення оскаржуваної постанови) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання ухвали суду був правомірно накладений арешт на кошти боржника, оскільки такі дії державного виконавця та винесена ним постанова про арешт коштів боржника від 06.05.2016 року відповідають вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на дату винесення оскаржуваної постанови).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сидорової Наталі Володимирівни - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.І. Селіщева