Справа № 462/1372/23
УХВАЛА

30 березня 2023 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., вивчивши матеріали позовної заяви Львівської міської ради до Приватного підприємства «Темпора», ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельної діяльності, знесення самочинного будівництва та припинення права власності,

в с т а н о в и в :

Львівська міська рада звернулася до суду з позовом, у якому просить: «Усунути перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованого нежитлового приміщення літ. Б-1 площею 31,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням права власності ПП «Темпора» на вказане нежитлове приміщення».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2023 року позовну заяву Львівської міської ради залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та позивачу роз`яснено право протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути виявлені недоліки, шляхом подання заяви з додержанням вимог, встановлених ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

27.03.2023 року до суду надійшла заява представника Львівської міської ради про усунення недоліків, якою недоліки позову не були усунуті, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У вищевказаній ухвалі суду від 28.02.2023 року зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки позивач у своєму позові вказує двох співвідповідачів, а саме: юридичну особу - ПП «Темпора», якому належить 9/10 частки спірного нежитлового приміщення, та фізичну особу - ОСОБА_1 , якій належить 1/10 вказаного приміщення, проте, позов взагалі не містить позовних вимог до співвідповідача ОСОБА_1 . Також, позивач не розкрив зміст позовної вимоги про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно збудованого нежитлового приміщення, вказана вимога є абстрактною, оскільки зі змісту такої не можна зрозуміти якого конкретно відповідача слід зобов`язати усунути вказані перешкоди.

У заяві про усунення недоліків представник відповідача зазначив, що позовна вимога заявлена у позові спрямована до обох відповідачів, як співвласників майна.

Зі змісту позовних вимог убачається, що позивач просить усунути перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованого нежитлового приміщення літ. Б-1 площею 31,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням права власності ПП «Темпора» на вказане нежитлове приміщення.

Тобто, в прохальній частині позову згадка про відповідача ОСОБА_1 взагалі відсутня, будь-якої вимоги до вказаного відповідача не заявлено. Так, позов подано до двох відповідачів, проте вимога про припинення права власності на спірний об`єкт нерухомості стосується лише одного із співвласників юридичної особи ПП «Темпора». Також, прохальна частина позову не містить конкретної вимоги щодо осіб, яких слід зобов`язати демонтувати самовільно збудований об`єкт.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

З незрозумілих причин, позивач не забажав виконати елементарну вимогу ухвали суду від 28.02.2023 року, не зазначив в прохальній частині позову конкретну вимогу до відповідача ОСОБА_1 (як приклад, це могла бути вимога про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/10 частини спірного об`єкта), не вказав кого конкретно з відповідачів/або двох відповідачів слід зобов`язати знести самовільно збудоване нежитлове приміщення, або зазначити, що знесення відбудеться за рахунок та силами іншої особи.

Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява, серед іншого, повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17; від 14 листопада 2018 року у справі № 127/2709/16-ц та Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 592/18734/18 міститься висновок щодо розмежування цивільної та господарської юрисдикції у подібних до даного спору правовідносинах.

В ухвалі суду від 28.02.2023 року зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки позивач у позові не зазначає обставини, які б вказували на функціональне призначення нежитлового приміщення літ. Б-1 площею 31,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а також, на те, чи використовується дане приміщення та земельна ділянка в підприємницькій діяльності ПП «Темпора».

Відсутність у позові викладу вищевказаних обставин позбавляє можливості суд зробити належний висновок щодо підвідомчості спору у даній справі.

Проте, представник позивача у заяві про усунення недоліків зазначив, що в позові зазначено усі обставин, які позивачу були відомі при поданні позовної заяви, тобто, позивач не забажав виконувати вимоги ухвали суду щодо повідомлення про обставини, які б вказували на функціональне призначення спірного об`єкта.

При цьому, на особливу увагу заслуговує той факт, що позивачем у справі є орган місцевого самоврядування Львівська міська рада, яка у своїй структурі має такий виконавчий орган, як Інспекція архітектурно-будівельного контролю, який займається архітектурно-будівельним контролем, зокрема, до повноважень якого входить контроль щодо об`єктів будівництва, нe прийнятих в експлуатацію. Таким чином, у представника позивача були всі можливості отримати інформацію про обставини, які б вказували на функціональне призначення спірного об`єкта, проте, він не вжив ніяких заходів протягом визначеного йому ухвалою суду десяти денного терміну для отримання такої.

Окрім цього, відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В ухвалі суду від 28.02.2023 року зазначено, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (усунення перешкод та припинення права власності), таким чином позивачу необхідно було надати два документи про сплату судового збору в розмірі 2 684 грн. за кожну вимогу окремо, проте, ним була наданий документ про сплату судового збору лише за одну вимогу.

Представник позивача зазначив, що ним заявлено одну вимогу, мотивуючи це тим, що фраза «з припиненням права власності відповідача на вказане приміщення» не є окремою позовною вимогою.

Вказане твердження представника позивача є некоректним та не береться до уваги, з огляду на таке.

У пункті 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 зазначено фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)), зокрема заявити негаторний позов про демонтаж спорудженого на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 361/4307/16-ц (провадження № 14-141цс18) зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (абзац 1 частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав є похідною від спору щодо відповідного майна або майнових прав, і якщо цей спір належить до юрисдикції загального суду та переданий на його розгляд з вказаними вимогами, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19 (на яку покликається позивач у заяві про усунення недоліків) зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16 січня 2020 року.

З аналізу вищевказаних висновків слідує, що вимога про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (позивач у позові застосовує формулювання «припинення права власності», при цьому обгрунтовує це нормами статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») є похідною від спору щодо відповідного майна або майнових прав, тобто, окремою вимогою.

Таким чином, позивач повинен був сплатити судовий збір за другу вимогу про припинення права власності відповідача на приміщення. Проте, цього позивачем зроблено не було.

Беручи до уваги, що позивач не надав суду документи, що підтверджують сплату судового збору за другу (похідну) вимогу немайнового характеру, враховуючи, що він не забажав конкретизувати зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також, те, що не повідомив суд про обставини, які б вказували на функціональне призначення, що має вирішальне значення для визначення підвідомчості спору у даній справі, суддя приходить до висновку, що позивач у встановлений строк не усунув визначені в ухвалі про залишення його заяви без руху недоліки, і тому, заяву необхідно вважати неподаною та повернути позивачу, роз`яснивши останньому, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. 185, 259-261, 353-355 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву Львівської міської ради до Приватного підприємства «Темпора», ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельної діяльності, знесення самочинного будівництва та припинення права власності вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя:

Оригінал ухвали.