КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/448/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року місто Київ

справа № 761/38779/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Романишеної І.П., повний текст рішення складено 11 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивачі звернулися до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просили:

стягнути з Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) моральну шкоду у розмірі по 50000 грн. на користь кожного.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що вони перебуваючи в шлюбі, залучили спільні кошти на будівництво багатоквартирного житлового будинку у місті Києві, спорудження якого не було завершене через неспроможність забудовника закінчити відповідні роботи, а відповідач маючи відповідні повноваження щодо організації робіт по їх завершенню проявляє протиправну бездіяльність.

Вказували, що відповідач зобов`язаний був в межах наданих йому законодавством повноважень здійснювати контроль за дотримання договірних зобов`язань забудовником житлового комплекту в якому позивачі придбали спільну квартиру.

Зазначали, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №640/17011/19 визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та зобов`язано вчинити дії.

Позивачі посилалися на те, що тривалий час відповідач не виконує судове рішення, продовжує свою протиправну бездіяльність, внаслідок чого вони не можуть отримати у власність і розпоряджатися власною квартирою.

Вказували, що бездіяльність відповідача призводить до порушення права власності на об`єкт нерухомості та вважають, що зазначеними діями відповідач завдав їм моральної шкоди, яка полягає у тривалих стражданнях, порушення нормального способу життя, напруженості в сімейних стосунках, потреби витрачати додаткові зусилля і час для пошуку справедливості серед органів місцевого самоврядування та державної влади.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Стягнуто з Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Стягнуто з Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на користь держави 1000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації) не була стороною у доданих до позовної заяви договорах та не брала на себе ніяких зобов`язань перед позивачами, а відтак, не повинна відповідати перед останніми за не отриману квартиру.

Зазначав, суд першої інстанції не взяв до уваги, що Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації) на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року вчинила всі необхідні дії, зокрема розробила певний порядок та алгоритм дій, що спрямовані на вирішення проблемних питань для подолання кризової ситуації щодо спірного об'єкту будівництва.

Вказував, що позивачами не обґрунтовано якими діями чи бездіяльністю відповідача їм завдано моральної шкоди.

Посилався на те, що оскільки спір стосується прав та обов`язків пов`язаних з нерухомим майном, а тому вважає, що вказаний позов необхідно розглядати за місцезнаходженням такого майна відповідно до статті 30 ЦПК України.

20 лютого 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останні посилалися на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просили рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у розмірі по 15000 грн. на кожного, суд першої інстанції виходив з того, що наслідок бездіяльності відповідача, факт якої встановлений у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №640/17011/19 позивачам завдано моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12 квітня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 жовтня 2014 року між ТОВ «СБ ЛТД» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., за реєстровим №1910.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору сторони зобов`язалися в строки встановлені в підпункті 1.4.1 пункту 1.4 розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язалосяпередати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.2 пункту 1.4 розділу 1 попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , ЖК «Панорамне містечко», а покупець зобов`язався прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору.

Згідно з підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 розділу 1 попереднього договору, плановий строк введення в експлуатацію будинку - I квартал 2015 року.

22 жовтня 2014року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань №ПМ/1С-К16, у якому визначено порядок оплати за попереднім договором.

У п.п.2.2.1, 2.2.2. сторони погодили, що ОСОБА_1 зобов`язується у строк до 25 жовтня 2014 року сплатити ТОВ «СБ ЛТД» 97% вартості об`єкту, що на день укладення цього договору становить 351108 грн., в тому числі ПДВ. Решту коштів ОСОБА_1 зобов`язується сплатити при укладенні «Основного договору».

22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було сплачено 351108 грн. (97% вартості квартири) за договором про забезпечення виконання зобов'язань №ПМ/1С-К16від 22 жовтня 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 22 жовтня 2014 року.

20 травня 2015 рокуміж забудовником та ОСОБА_1 був підписаний акт приймання-передачі квартири, так позивач фактично отримав доступ до квартири.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , ЖК «Панорамне містечко» не введено в експлуатацію та доказів зворотнього з боку відповідача суду надано не було.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №640/17011/19, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказували на те, що внаслідок бездіяльності відповідача їм завдана моральна шкода, яка виражається в тому, що вони не можуть розпоряджатися свою квартирою, не можуть зареєструвати своє та своїх дітей місце проживання, що, в свою чергу, позбавляє можливості користуватися в рівній мірі з іншими мешканцями Києва послугами сфери освітніх та медичних послуг, реалізувати виборче право тощо. Зазначали, що моральна шкода виражається також у тривалих стражданнях, оскільки змінився їх психо-емоційний стан здоров`я, відбулося порушення нормального способу життя, напруженість в сімейних стосунках, потреба витрачати додаткові зусилля і час для пошуку справедливості серед органів місцевого самоврядування та державної влади.

Як встановлено Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №640/17011/19, яка набрала законної сили, в даному випадку в межах спірних правовідносин мова йде саме про будівництво об`єкта - ЖК «Деміївський квартал» із залученням коштів фізичних осіб у таке будівництво, а отже відповідач був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками - ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбудхолдинг», за будівництвом та прийняттям в експлуатацію цього об`єкта будівництва і, оскільки у ході судового розгляду було підтверджено неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво, організувати роботу, пов`язану із завершенням вказаного будівництва.

Втім, у розглядуваному випадку КМДА обмежилась лише листуванням з відповідними контролюючими органами, в тому числі й позивачем, проведенням нарад, засідань, зустрічей, які, втім, не були ефективними і не призвели до реальних і юридично значимих наслідків, жодним чином не вирішили ситуацію із завершенням будівництва.

Не змінилась ситуація й після звернення позивача до КМДА з вимогою організувати роботу, пов'язану із завершенням будівництва вищеназваного житлового комплексу (багатоквартирного будинку).

На переконання суду, організація роботи, пов`язана із завершенням будівництва включає у себе розроблення планів, порядків та алгоритмів, встановлення обмежень та приписів, що спрямовані на вирішення проблемних питань та подолання кризової ситуації щодо даного об`єкта будівництва.

У вказаній постанові у справі №640/17011/19 зазначено, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення останнім конкретних дій, спрямованих на вирішення порушеного позивачами питання.

Бездіяльність відповідача виникла внаслідок ігнорування визначених чинним законодавством власних повноважень міської ради.

Більш того, у відповідь на звернення позивачів, відповідач повідомив позивача про відсутність механізму практичної реалізації законодавчо визначених норм у частині здійснення КМДА контролю за діяльністю приватних забудовників, а також про те, що чинна законодавча база не забезпечує повною мірою можливостей подолання негативних явищ у будівельній галузі.

З урахуванням наведених вище обставин судом встанволено протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає в утриманні від реалізації повноважень, спрямованих на організацію роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Деміївський квартал».

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі №640/17011/19 обставини щодо організації відповідачем роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме: будинку будинку АДРЕСА_2 не підлягають доказуванню у цій справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано наданий відповідачем алгоритм дій щодо добудови житлових комплексів, оскільки таким доводам вже було надано оцінку у справі №640/17011/19.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, суд першої інстанції не взяв до уваги, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі №640/17011/19:

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) направив лист від 24 листопада 2020 року №056/834-В-3322/2 до Міністерства розвитку громад та територій України щодо внесення на найближче засідання Міжвідомчої робочої групи питання завершення будівництва житлового комплекту на АДРЕСА_1 ;

26 листопада 2020 року в рамках роботи Міжвідомчої робочої групи під головуванням заступника Міністра внутрішніх справ Геращенка А.Ю. було проведено виїзну нараду на АДРЕСА_1 , зокрема за участю представників Київської міської державної адміністрації;

на виконання листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу КМР (КМДА) від 24 листопада 2020 року №056/834-В-3322/2 до Порядку денного 07 грудня 2020 року наради Міжвідомчої робочої групи було внесено на розгляд питання добудови об`єктів незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 ;

відповідно до протоколу від 10 грудня 2020 року №43 КМДА на нараді було розглянуто питання щодо вирішення добудови житлового комплексу «Деміївський квартал» на АДРЕСА_1 та вирішено: звернутися до ініціативної групи мешканців житлових будинків на АДРЕСА_1 з проханням надати реєстри інвесторів житлових комплексів «Олімпійське містечко» та «Панорамне містечко»; взяти до уваги інформацію представників інвесторів щодо самовільного заселення третьої секції, у зв`язку із цим виникає гостра потреба у збільшенні потужності електропостачання житлових комплексів; Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) та юридичному управлінню опрацювати питання щодо умов реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідач обмежується лише листуванням з відповідними органами та проводить засідання, наради, в тому числі з інвесторами, проте такі дії не є дієвими і ефективними, не доведено відповідачем і наявності позитивного результату від вчинення таких дій, і як наслідок, станом на день ухвалення рішення, будинок на АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира позивачів, не введений в експлуатацію, тобто на даний час будь-які реальні заходи щодо виконання постанови адміністративного суду відповідачем вжиті не були.

При цьому, стороною відповідача не надано жодних доказів того, що зазначені ним дії призвели до будь-якого конкретного результату в будівництві або хоча б був визначений і затверджений конкретний план дій щодо виконання покладених на відповідача судовим рішенням обов`язків, щодо житлового комплексу на АДРЕСА_1 .

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п.119).

У пункті 71 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п.74).

Беручи до уваги наведені вище положення законодавства, практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про те, що в Україні, як у правовій державі, де на конституційному рівні визнається і діє принцип верховенства права, не може бути неврегульованих правом суспільних відносин, а органи виконавчої влади, в тому числі місцеві, повинні вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб здійснювати свої повноваження на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, мають працювати над досягненням конкретних, вимірюваних цілей, тобто ефективно.

В той же час, встановлені законом повноваження не повинні сприйматись абстрактно, мати суто формальний, декларативний характер, а суб`єкти владних повноважень не можуть відмовлятись від виконання тих чи інших юридично значимих і обов`язкових до виконання дій лише тому, що вони не підкріплені чітко зафіксованою у законодавстві правовою процедурою їх реалізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі №826/14682/16.

Суд першої інстанції вірно врахував, що об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира придбана ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , а згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, позивачі мають однакові права та очікування стосовно придбаної квартири.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок бездіяльності відповідача, факт якої встановлений рішенням суду в адміністративній справі №640/17011/19, відповідачем завдано позивачам моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях останніх, які мали справедливі сподівання очікувати від органу місцевої влади дієвих та в належний і якомога послідовніший спосіб вжиття вчасних заходів, визначених вищевказаним Законом та судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі №640/17011/19.

Необхідність звернення до відповідача та суду за захистом порушеного права примушували позивачів порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, як власників вкладених в об`єкт інвестування грошей і відновлення попереднього стану, тому колегія суддів вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками про які зазначали позивачі.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст.23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнали позивачі та інші обставини, що відповідає роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди».

Позивачі не оскаржувалирішення суду у даній справі в частині визначення розміру грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Київській міській державній адміністрації належать повноваження лише щодо організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво, а не повноваження по завершенню будівництва або фінансуванню будівництва за кошти місцевого бюджету, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачам завдана шкода саме бездіяльністю відповідача. При цьому протиправна бездіяльність встановлена судовим рішенням.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки спір стосується прав та обов`язків пов`язаних з нерухомим майном, а тому вказаний позов необхідно розглядати за місцезнаходженням майна відповідно до статті 30 ЦПК України, що відноситься до Голосіївського районного суду міста Києва, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки підставою позову є заподіяння позивачам моральної шкоди з причини бездіяльності відповідача щодо невиконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі №640/17011/19. А тому, вказаний спір правомірно розглянутий Шевченківським районним судом міста Києва за місцезнаходженням відповідача відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для частково задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: