Справа№592/5264/17
Провадження №2/592/52/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В. О. ,

представника позивача: адвоката Мовчана Р. А. ,

представника відповідачів: адвоката Фомінова Р. М. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання Управління "Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради" про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мовчан Роман Анатолійович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання Управління "Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради" про осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, із змісту якого вбачається, що позивач є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з позивачем за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживають за нею, відповідачі - ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (син). Спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була надана сім`ї ОСОБА_5 , яка на той час складалася з чоловіка - ОСОБА_1 , позивача по справі, відповідачки ОСОБА_2 та їх сина ОСОБА_4 , відповідача по справі, на підставі ордеру на житлове приміщення № 11, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів № 540 від 18.10.1994 року. Всі ці особи були зареєстровані в зазначеній квартирі. Пізніше, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився другий син - ОСОБА_3 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира двокімнатна, житловою площею 27.84 м?. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, відповідачі у спірній квартирі не проживають більше двох років, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймають участі у спірному побуті, вони вважаються такими, що втратили право користування нею. На підставі викладеного та згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України; ст. ст. 15, 118, 119 ЦПК України вони просили визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в кв. АДРЕСА_2 (вхідний № 16832/17 від 16.05.2017 року) (а.с. 2,3).

15.09.2017 року Ковпаківським районним судом м. Суми було винесено заочне рішення по справі, яким було задоволені позовні вимоги позивача - ОСОБА_1

31.03.2021 року до канцелярії Ковпаківського районного суд м. Суми надійшла заява від ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017 року, оскільки суд помилково виходив з того, що відповідачі належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, тому що жодної судової повістки, копії процесуальних документів по справі вони не отримували. Звертаючись до суду, позивач зазначив в позовній заяві адресу реєстрації відповідачів, ту за якою вони були зареєстровані та проживали протягом багатьох років. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання , місцем реєстрації відповідачів зазначено АДРЕСА_1 . Однак, з 2015 року, у зв`язку з постійними конфліктами, сварками, образами, бійками з позивачем, відповідачі вимушені були переїхати та проживати в орендованих квартирах, бо сумісне життя з позивачем було неможливим (вхідний № 12073/21 від 31.03.2021 року) (а.с. 66-70).

01.06.2021 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми було задоволено заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017 року по цивільній справі № 592/524/17. Скасовано заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017року по цивільній справі № 592/5264/17 і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

28.09.2021 року представник відповідачів адвокат Фомінов Роман Миколайович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мовчана Р.А. звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання їх особами, що втратили право користування житловим приміщенням. ОСОБА_2 та її сини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не визнають позовних вимог ОСОБА_1 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вважають їх незаконними та необґрунтованими. Підстав для їх задоволення в даному випадку не вбачається. Згідно ст. 71 ЖК України за наймачем або членами його сім`ї при тимчасовій, відсутності зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Викладені в позові ОСОБА_1 обставини справи не відповідають дійсності. Перш за все треба зазначити про те, що відповідачі на законних підставах набули право користування жилою площею в 2-кімнатній квартирі жилою площею 27,84 м ? , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_2 та їх з позивачем син ОСОБА_4 були включені до ордеру на отримання спірної квартири як члени сім`ї наймача ОСОБА_1 , постійно проживали в ній і були зареєстровані у встановленому законом порядку. Їх син ОСОБА_3 , 1997 року народження, був зареєстрований в даній квартирі після народження і також постійно проживав в ній. Іншого житла у відповідачів не було. 10.12.2014 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був розірваним. Після чого, на початку 2015 року, у зв`язку з постійними скандалами та погрозами фізичним насиллям з боку позивача, створення неможливих умов для відповідачів для нормального сумісного проживання в спірній квартирі, останні змушені були разом переїхати до орендованої квартири, де на теперішній час проживають тимчасово. Відповідачі іншого житла не мають, спірна квартира є єдиним житлом для проживання, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номери довідок 266135615, 266006981, 266134557 від 16.07.2021 року. Відповідачі ОСОБА_2 з 13.09.1995 року до 2015 року, ОСОБА_4 з 13.09.1995 року по 2015 рік, ОСОБА_3 з 14.06.1997 року по 2015 рік тривалий час безперервно проживали у спірній квартирі. Із моменту проживання та реєстрації відповідачка ОСОБА_2 здійснювала поточний ремонт та сплачувала комунальні послуги. За весь час позивач жодним чином не заперечував проти місця проживання відповідачів, не оскаржував реєстрації та не порушував питання про добровільну чи примусову зміну реєстрації місця проживання відповідачів. Для того щоб запобігти сваркам та неприязним стосункам з колишнім чоловіком та батьком, відповідачі не за власною ініціативою змушені були піти із спірної квартири, але при цьому вони залишили за собою право на проживання та користування цим житловим приміщенням. Тим більше, що ОСОБА_1 вживав спиртні напої, часто перебував в нетверезому стані. Такі умови, незадовільні для проживання в квартирі, призвели до того, що відповідачі змушені були піти з квартири. Між ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , з іншого боку, які постійно проживали у спірній квартири, виникали сварки, скандали та бійки, що робило неможливим спільне проживання в даному жилому приміщенні. Ще однією причиною не проживання відповідачів в спірній квартирі є заміна позивачем вхідних дверей з замком. Саме позивач чинить відповідачам перешкоди в проживанні та користуванні спірним житлом, тому вони з поважних причин не можуть проживати в спірній квартирі. Таким чином, не проживання відповідачів в спірній квартирі викликано цілим рядом поважних личин, що не дає законних підстав для визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. Факт не проживання відповідачів в даній квартирі з поважних причин може бути підтверджений в суді показами свідків. При тимчасовій відсутності в житловому приміщенні відповідачі продовжують відноситися до нього, як до свого постійного місця проживання, зберігаючи право на вказане житло. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року, заява № 30856/03, п. п. 44, 49-52, в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку отримано, а залежить від фактичних обставин, а саме: існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2008 року, заява № 19009/04, п. 50. Таким чином , тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прави на повагу до житла. Відповідачі вважають, що права позивача не можуть бути захищені шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, які внаслідок цього фактичного стануть безхатченками, що не є справедливим, з урахуванням усіх обставин цієї справи. Між тим, позивачем до позовної заяви не надано жодних належних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, та взагалі, на підтвердження факту порушення його прав та інтересів. Обставини, які позивач зазначає в позові і посилається на них, відповідача вважають не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пауелл і Рейнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 року, скарга № 9310/81, серія А № 172, стор.13, параграф 29. Крім того, при вирішенні питання по суті позовних вимог слід врахувати правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, дійшов висновку про те, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання у зв`язку з конфліктними відносинами сторін, відсутністю у відповідача ключів від квартири, які позивач відмовляється йому надати, існування неприязних відносин, перешкоджання відповідачу проживати у квартирі, в результаті чого відповідач позбавлений можливості зайти до квартири через відсутність ключів, є поважними причинами тимчсової відсутності відповідача у спірній квартирі (справа № 226/647/16-ц, провадження № 61-1681св18 від 21.06.2018 року). На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 11, 13, 15, 16 ЦК України; ст. ст. 4, 81 ЦПК України, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили: 1. Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю вимог позивача, витрати, пов`язані із розглядом, цієї справи, також задоволенню не підлягають. 2. Визнати поважним пропущений строк на подання відзиву на позовну заяву, оскільки договір про надання правничої допомоги у цій справі був укладений з відповідачами 24.09.2021 року (вхідний № 35871/21 від 28.09.2021 року) (а.с. 172-174).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мовчан Р.А. надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Він просив позов задовольнити та усунути перешкоди в користуванні житловою площею шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в кв. АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їхній представник адвокат Фомінов Р.А. надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вони просили відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю.

В судовому засіданні представник третьої особи Управління "Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради" не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Ст. 47 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо ці особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Представник відповідачів та свідки в судовому засіданні зазначили про те, що причиною не проживання у спірній квартирі є конфлікт з позивачем і відсутність у них ключів від квартири.

За таких обставин суд вважає, що причини тимчасової відсутності відповідачів понад встановлених строків є поважними, оскільки відповідачі не могли вільно користуватися квартирою за відсутності ключів від неї, до того ж вони виявляють зацікавленість у цій квартирі й до теперішнього часу.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) , необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) .

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

За встановлених обставин відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були відсутніми в спірній квартирі понад встановлені законом строки з поважних причин, а тому відсутні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом. Поважність причин їхнього не проживання в квартирі підтверджено тими обставинами, що сторони є родичами, між ними склалися неприязні стосунки. Відповідачі не мають вільного доступу до спірного житла за відсутності ключів від неї, однак інтерес до житла не втратили.

Наданий суду акт лише фіксує факт не проживання відповідачів в спірній квартирі, однак не містить в собі причин їхнього не проживання.

Доводи про те, що відповідачі залишили спірне житло у зв`язку із конфліктною ситуацією нічим не спростовуються.

Суд звертає увагу на те, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі "Powell and Rayner v. the U.K. " , 21.02.1990 року) . Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі "Gillow v. the U.K. " , 24.11.1986 року) , так і на наймача (рішення в справі "Larkos v. Cyprus" , 18.02.1999 року) .

Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, дійшов висновку про те, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання з у зв`язку з конфліктними відносинами сторін, відсутністю у відповідача ключів від квартири, які позивач відмовляється йому надати, існування неприязних відносин, перешкоджання відповідачу проживати у квартирі, в результаті чого відповідач позбавлений можливості зайти до квартири через відсутність ключів, є поважними причинами тимчасової відсутності відповідача у спірній квартирі (справа № 226/647/16-ц, провадження № 61-1681св18 від 21.06.2018 року) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74927042) .

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, в тому числі й показання свідків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, у зв`язку з відсутністю відповідачів у квартирі з поважних причин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання Управління "Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради" про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков