Постанова

Іменем України

27 березня 2023 року

м. Київ

справа № 175/2318/19

провадження № 61-1236св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в складі судді Озерянської Ж. М. від 23 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А. від 08 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона з 02 липня 2018 року обіймала посаду директора Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк». 11 травня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за угодою сторін. Позивачка зазначає, що її звільнення відбулося із порушенням чинного законодавства, оскільки під час написання нею заяви про звільнення за угодою сторін до неї було застосовано психологічний тиск, та не взято до уваги її заяву про недійсність заяви про звільнення за угодою сторін, тому позивачка вважає її звільнення незаконним. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила визнати незаконним звільнення та поновити її на роботі на посаді директора Дніпропетровської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»; стягнути з АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 суму середньомісячного заробітку за період вимушеного прогулу, що складає 131 839,98грн; стягнути з АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди 600 912 грн; вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем повністю дотримано передбачену законом процедуру звільнення позивача з роботи за угодою сторін.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У січні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Червона Т. М. звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2019 року в справі № 761/19141/16-ц та постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року в справі № 6-1269цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У березні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» через засоби поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із відзивом на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а зазначену касаційну скаргу без задоволення. Зазначає, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, оскільки останню було звільнено з дотриманням положень трудового законодавства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 175/2318/19 з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 з 02 липня 2018 року призначено на посаду директора Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк».

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення за угодою сторін з 11 травня 2019 року.

06 травня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву до Голови Правління Шевченка К. Є. про недійсність заяви про звільнення за угодою сторін.

Відповідно до наказу ПАТ АБ «Укргазбанк» № 249-П від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк» 11 травня 2019 року за угодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані 24 календарних дні щорічної відпустки.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Позивачка подала заяву про її звільнення із займаної посади з 11 травня 2019 року, що надавало підстави та зобов`язувало відповідача провести звільнення позивачки за згодою сторін, як це передбачено статтею 36 КЗпП України.

З урахуванням зазначеного суди, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли правильного висновку про те, що оскільки позивачка подала заяву про звільнення із займаної посади, порушень роботодавцем трудового законодавства при звільненні не встановлено, крім того, позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що власник або уповноважений ним орган не виконував законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Установивши, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін та на підставі відповідної заяви позивача про звільнення, а анулювання такої домовленості не мало місця, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшли правильних висновків що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Доводи позивачки у касаційній скарзі про те, що судами попередніх інстанцій не враховано ту обставину, що написання нею заяви про звільнення із займаної посади відбулось під тиском відповідача, на правильність висновків судів не впливають, оскільки доказами у справі зазначені обставини не підтверджені.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах, що зазначена заявником у касаційній скарзі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун