Справа № 216/3110/18
провадження 2/216/399/23
РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства «Парковка та реклама», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовували тим, що 20 березня 2017 року, о 08.07 год. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, по проспекту Миру 4, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Skoda Super B, НОМЕР_1 , був неуважним, не обрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з попереду стоячим автомобілем Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який внаслідок зіткнення по інерції скоїв наїзд на попереду стоячий автомобіль Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 2.3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2017 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень. Стягнуто з порушника судовий збір. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що власником автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 . На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС». Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №84/17 від 12.04.2017 сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 117453,74 грн. Крім цього, на проведення діагностики та огляду експертом належного позивачу ОСОБА_1 автомобіля було понесено витрати в розмірі 2500,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» сплатило на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 62205,43 грн. Таким чином, невідшкодована сума майнової шкоди складає 57748,31 грн (117453,74 грн + 2500,00 грн - 62205,43 грн). Також, в результаті ДТП позивачі зазнали моральних страждань, що виразились в завданні емоційного стресу, дискомфорту, безпорадності та схвильованості, позивачам довелося змінити свій звичний спосіб життя, фактично вони втратили можливість користуватись своїм майном. Завдану моральну шкоду позивачі оцінюють у 10000,00 грн кожному. На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 працював в КП «Парковка та реклама» на посаді водія. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди використовував автомобіль з метою виконання своїх осадових обов`язків, завдану шкоду повинно відшкодовувати КП «Парковка та реклама», в розмірі, що не покривається страховим відшкодуванням, відповідно до ст. 1172 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі просять суд стягнути з відповідача на свою користь суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 57748,31 грн та моральну шкоду по 10000,00 грн кожному.

У судове засідання представник позивачів не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Крім цього, раніше (06.12.2019) до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказувала, що розмір страхового відшкодування у сумі 62205,43 грн був виплачений позивачам у повному обсязі на підставі Звіту №375 від 04.09.2017 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 . Заперечення, щодо неправомірних дій експерта у матеріалах справи відсутні. Позивач в обґрунтування розміру дійсно понесених збитків посилається на інший Звіт №84/17 від 12.04.2017, складений експертом Рійнюк О.В., проте, останній є неналежним доказом який не підпадає під визначення доказів, встановлених ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України. Крім того, позивачем не зазначено, що є причиною такої різниці суми страхового відшкодування та чому перевагу потрібно надати саме експертному висновку №84/17 від 12.04.2017. За таких обставин позивачами не надано будь-яких доказів реального розміру грошових коштів, витрачених на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля після ДТП. У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову.

Треті особи до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чиним, причини неявки не повідомили, письмових пояснень по суті спору до суду не надали. Разом з цим, представник ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» надав до суду копію полісу №АК/1939602 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, судом встановлено, що 20 березня 2017 року, о 08.07 год. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, по проспекту Миру 4, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був неуважним, не обрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з попереду стоячим автомобілем Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який внаслідок зіткнення по інерції скоїв наїзд на попереду стоячий автомобіль Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 2.3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що власником автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 .

Власником автомобіля марки автомобілем Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є відповідач КП «Парковка та реклама».

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2017 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Постанова не оскаржена та набрала законної сили 19.06.2017 року.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Як вбачається зі Звіту №375 від 04.09.2017, складеного ФОП ОСОБА_5 про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 102-115) сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 62205,43 грн.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (а.с. 89).

З листів від 10.10.2017 та від 12.02.2018 вбачається, що відповідно до платіжного доручення 14.09.2017 №19375 ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» сплатило на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 62205,43 грн. (а.с. 44, 45)

Разом з цим, як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №84/17 від 12.04.2017, складеного судовим експертом Рейнюк А.В. про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 20-42) сума матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору власнику автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 117453,74 грн.

Посилання представника відповідача на те, що позивачі не оскаржили розрахунок вартості страхового відшкодування складеного ФОП ОСОБА_5 є необґрунтованими, оскільки оскаржувати розрахунок страхового відшкодування є правом позивача та не стосується даного предмета позову. При цьому, як слідує з листів від 10.10.2017 та від 12.02.2018 позивач ОСОБА_1 не погодилась зі звітом, складеним на замовлення ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та намагалась врегулювати питання різниці сум страхового відшкодування в позасудовому порядку, звернувшись з відповідними листами до НАЦКОМФІНПОСЛУГ та до ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС».

Крім цього, посилання представника відповідача на те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження №84/17 від 12.04.2017, складений судовим експертом Рейнюк А.В. не відповідає переліку доказів, передбаченому ст. 76 ЦПК України є безпідставним, оскільки даний висновок складений судовим експертом, який діє на підставі свідоцтва №543 від 28.10.2016, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, що відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом МЮ України, Фондом Державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, Національному стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженому постановою КМУ від 10.09.2003 року №1440, та має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Докази того, що даний висновок експертного автотоварознавчого дослідження складено з порушенням чинного законодавства про оцінку майна, у матеріалах справи відсутні.

Також, суд не вбачає підстав, аби для визначення суми матеріального збитку спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виходити лише зі Звіту №375 від 04.09.2017, складеного ФОП ОСОБА_5 , оскільки даний звіт складався на замовлення страховика (ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС») для визначення суми страхового відшкодування, яку останній повинен сплатити потерпілому в межах договору обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. У даному ж випадку позивачі звернулись до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, при цьому, скориставшись своїм процесуальним правом на визначення кола відповідачів, зазначили у якості відповідача юридичну особу з якою винна у ДТП особа перебувала у трудових відносинах та у якості доказу суми матеріальної шкоди посилались, зокрема, саме на висновок експертного автотоварознавчого дослідження №84/17 від 12.04.2017, складений судовим експертом Рейнюк А.В., який відповідачем не спростований.

Поряд з цим, за підрахунками позивачів невідшкодована сума майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП складає 57748,31 грн, а завдану моральну шкоду позивачі оцінюють у 10000,00 грн кожному, проте суд не може погодитись з позицією позивачів з огляду на наступне.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Позивач ставить вимоги до комунального підприємства «Парковка та реклама» з тих підстав, що водій ОСОБА_3 перебував з комунальним підприємством у трудових відносинах та в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 22.03.2017, виконував свої трудові обов`язки, що не заперечувалося відповідачем.

Пленум Верховного Суду України у постанові №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі, моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб, тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України щодо майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України щодо моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини 1 статті 1172 ЦК України та частиною 2 статті 1187 ЦК України.

Положення частини 1 статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина 2 статті 1187 ЦК України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Так, відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі, моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до статті 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року (справа № 759/4049/16-ц, провадження № 61-1505 св 18), постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2018 року (справа №372/1789/17-ц, провадження № 61-29014св18).

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 перебував з КП «Парковка та реклама» у трудових відносинах та в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки, завдані збитки (матеріальна та моральна шкода) мають відшкодовуватися згідно зі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, власником джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Щодо визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню суд виходить з наступного.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №84/17 від 12.04.2017, складеного судовим експертом Рейнюк А.В. про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 20-42) сума матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору власнику автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 117453,74 грн

Відповідно до полісу №АК/1939602 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 гривень, а франшиза 0,00 грн. (а.с. 89), тобто з КП «Парковка та реклама» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 17453,74 грн. (117453,74 грн. - 100000,00 грн).

Щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Спричинення ДТП дійсно негативно вплинули на спосіб життя позивачів, а невирішеність питання викликають в них моральні страждання.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачам була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги потерпілих в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивачів грошові кошти в розмірі 1000,00 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача.

Щодо розміру судових витрат суд приходить до наступних висновків.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позивачем при пред`явленні цього позову за вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди було сплачено судовий збір у розмірі 2114,40 грн.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 268,48 грн.

Разом з цим, згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку від 12.04.2017 відбулося за ініціативою позивача ОСОБА_2 то підстави для відшкодування йому витрат на складення такого експертного висновку відсутні.

На підтвердження зазначеного також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема, подавати заяву про відвід експерта.

Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20, та у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693 св 22).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-82, 133, 137, 139, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства «Парковка та реклама», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Парковка та реклама» на користь ОСОБА_1 суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17453,74 грн. (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні 74 копійки).

Стягнути з комунального підприємства «Парковка та реклама» на користь ОСОБА_1 суму коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень).

Стягнути з комунального підприємства «Парковка та реклама» на користь ОСОБА_2 суму коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з комунального підприємства Парковка та реклама» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 268,48 (двісті шістдесят вісім гривень 48 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: КП «Парковка та реклама», , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Майдан праці, 1;

- третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 72.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ