30.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/2966/23
Провадження № 2/205/1623/23
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 рік м. Дніпро
Суддя Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:
24.03.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, поштовою кореспонденцією, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований 24 вересня 2001 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис № 25.
Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що даний позов не може бути прийнятий до провадження та підлягає залишенню без руху виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги до позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, встановлено статтями 175, 177 ЦПК України.
Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2684 гривні.
Таким чином, судовий збір за позовом про розірвання шлюбу становить 1073,60 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається, стороною позивача судовий збір сплачено не було та у змісті позову зазначено на те, що позивач на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та на доведення позивачем надано до матеріалів позову Довідку № 223 від 24.02.2023 р. виданої командиром військової частини, з якої вбачається, що позивач з 17.02.2023 р. перебуває на військовій службі.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо наявності підстав на які посилається позивач щодо для звільнення останнього від сплати судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на яку посилається позивач, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Вказане положення чітко визначає, що від сплати судового збору звільняються вказані особи саме у справах, пов`язаних з виконанням ними військового обов`язку.

Проте, згідно позову, його предметом є розірвання шлюбу між позивачем і відповідачем, та не вбачається, що даний позов стосується захисту прав позивача пов`язаних із виконанням останнім військового обов`язку. У зв`язку з зазначеним, на думку суду, відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Слід зазначити, згідно висновків викладених у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 686/114/16-ц (провадження № 61-16723св18), від 04.03.2020 року у справі № 644/5099/16-ц (провадження № 61-12772св19), від 18.11.2020 року у справі № 753/22049/16 (провадження № 61-2446св20), суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п. 111 рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»), вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Проте, позивачем не вказується інших визначених законом підстав для звільнення його від сплати судового збору, крім посилань на п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та не надається відповідних доказів.
Враховуючи, що позовна заява та надані до неї матеріали не містять інших законних підстав і доказів для звільнення позивача від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, крім п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в застосуванні якого при зверненні до суду з даним позовом, суд підстав не вбачає, про що вказано вище, приходжу до висновку, що позивачу слід сплатити судовий збір за звернення до суду з даним позовом рол розірвання шлюбу в розмірі 1073,60 грн. та надати суду докази його сплати.
Або, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивач має право подати обґрунтовану заяву чи клопотання про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом відповідно до закону і докази на підтвердження підстав для цього.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи зазначене, приходжу до висновку про необхідність залишення без руху даної позовної заяви з наданням позивачу строку для усунення вказаного недоліку щодо сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1073,60 грн. та надання суду доказу його сплати.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-260, 353 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.
Надати ОСОБА_1 п`ятиденний строк, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення визначених в ній недоліків.
Роз`яснити, що в разі якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.
Копію ухвали направити позивачу та представнику позивача.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Н.О. Бізяєва