Справа № 953/7326/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі-відповідачка), третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, у якій прохає суд визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, тобто з ним, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.06.2014 між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначив, що на даний час між ними шлюбні відносини припинені. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2022 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка проживає окремо, діти проживають з ним. Вказав, що на даний час він самостійно приймає активну участь у житті та вихованні малолітніх дітей, дбає про їх стан здоров`я та нормальний розвиток, необхідний для дітей такого віку. З огляду на зазначене, з урахуванням інтересів дітей, вважає за можливе визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним. Згоди стосовно місця проживання дітей між ним та відповідачкою не досягнуто.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.12.2022 прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 16.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

15.03.2023 представником третьої особи подано письмові пояснення у справі, зі змісту яких вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, у зв`язку з тим, що він виконує свої батьківські обов`язки, створив належні умови для проживання та розвитку дітей. До пояснень додано письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Стрикаль М.В. в судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Через канцелярію представник позивача - Стрикаль М.В. суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник- адвокат Шапошніков І.Є. в судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву не скористались. Через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Шапошніков І.Є. подав заяву про слухання справи у відсутність сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Подав заяву, яка міститься у змісті письмових пояснень у справі від 15.03.2023, про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20.06.2014 ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області, актовий запис № 59. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка- ОСОБА_1 , дружини- ОСОБА_6 .

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначений факт підтверджується даними, які містяться: у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданим Московським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, актовий запис №21; у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданим Московським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №278.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2022 у справі №953/5291/22 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був розірваний.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що після розірвання шлюбу малолітні діти проживають з відповідачем.

Зазначений факт також підтверджується даними заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстровий №2017.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей № 94 від 06.03.2023 щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останні проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де для дітей створені необхідні умови для всебічного розвитку. ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, матеріально не утримує, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою, в якій повідомляє, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 весь час мешкають та знаходяться а повному забезпеченні батька, ОСОБА_1 , який несе відповідальність за дітей та вирішує всі питання, які можуть виникнути. Згідно з інформацією адміністрації ТОВ «Мєзєнцев», ОСОБА_1 звертався до медичного закладу з метою отримання стоматологічних послуг для малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З метою отримання допомоги по догляду за дітьми, ОСОБА_1 укладений договір з ОСОБА_8 про надання послуг по догляду за дітьми. ОСОБА_1 матеріально забезпечений, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Питання щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи надані документи, рекомендації Комісії, керуючись статями 19,161 Сімейного кодексу України, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини другої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 Сімейного кодексу України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

В межах розгляду даної справи встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишились проживати разом з позивачем. який є є матеріально забезпеченим, останнім створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дітей.

З огляду на вік малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача з дітьми існує міцний психологічний контакт, безумовна прив`язаність один до одного.

За змістом частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги інтереси малолітніх дітей, а також визнання позовних вимог відповідачкою, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дітей та вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача-адвокат Стрикаль Максим Вікторович, адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ,

Представник відповідачки-адвокат Шапошніков Ігор Євгенійович, адреса: м.Харків вул. Іллінська буд. 68;

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса:61002, вул. Чернишевська,55.

Повний текст рішення складено 31.03.2023.

Суддя С.М. Лисиченко