Справа № 346/5481/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/364/23
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Томин О.О., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю ОСОБА_1 і його представника, представників третіх осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року під головуванням судді Калинюка О.П. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2014 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про відібрання малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від баби ОСОБА_2 та повернення її батькові.

ОСОБА_2 28.10.2014 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області; служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з ОСОБА_2 , яка є бабою дитини.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовувала тим, що вона є бабою малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цю дитину народила ОСОБА_3 у шлюбі із ОСОБА_1 (відповідачем за зустрічним позовом).

У 2008 році дочка позивачки тяжко захворіла і впродовж тривалого часу лікувалася та перебувала в лікарні про що було відомо відповідачу. Оскільки дочка потребувала постійного догляду та враховуючи літній період відпусток, то з 20.05.2014 онука позивача ОСОБА_4 проживала з нею, і проти цього батько дитини не заперечував. Догляд за дочкою та водночас за онукою, і вдома, і в лікарні здійснювала вона особисто, без жодної участі відповідача за зустрічним позовом як чоловіка хворої та батька вказаної дитини. За цей період їй також довелося оплачувати усі витрати на лікування дочки.

Через тяжкий перебіг хвороби її дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Після її смерті онука ОСОБА_4 залишилась проживати з нею.

З огляду на фактичні обставини справи, негативний стан здоров`я відповідача за зустрічним позовом подальше проживання малолітньої ОСОБА_5 за адресою реєстрації місця його проживання буде суперечити її інтересам та загрожувати її здоров`ю.

Відповідно до довідки №01-7/679 від 24.09.2014, виданої головним лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру, відповідач ОСОБА_1 перебуває в даній установі на обліку з 28.01.2000, тобто тривалий час, з приводу наркотичної залежності.

За весь час проживання його дружини та дочки у неї, відповідач за зустрічним позовом інколи приїздив до дитини, проте жодної матеріальної допомоги, продуктів харчування чи дитячого одягу не надавав, поводив себе не зовсім адекватно, що лякало дитину. А за весь час перебування ОСОБА_6 в лікарні він провідував її тільки кілька разів, вимагаючи від неї грошові кошти, після чого дочка була дуже знервована, у неї піднімався рівень артеріального тиску, вона багато плакала. Тобто, візити чоловіка у лікарню негативно впливали на стан здоров`я та одужання хворої. У день поховання доньки відповідач за зустрічним позовом також поводив себе неадекватно.

Після цього відповідач за зустрічним позовом приїхав до неї додому тільки один раз з невідомими та підозрілими особами чоловічої статі, перебував у незрозумілому стані, вчинив скандал, кричав, хотів, щоб малолітня ОСОБА_4 поїхала з ним. Однак, такою поведінкою він тільки налякав дитину, дитина боялася підійти до батька і просила не віддавати її йому. Після того відповідач за зустрічним позовом більше не приходив, не телефонував і не звертався із жодними вимогами про те, щоб забрати дочку для проживання з ним.

Крім того, за весь час проживання онуки у неї, відповідач за зустрічним позовом як батько вказаної дитини не надав їй жодної фінансової, моральної, чи іншої підтримки, не спілкувався з нею, не здійснював жодних дій, щоб вказували на його намір брати участь у її вихованні, розвитку, навчанні.

Також зазначала, що вона за станом здоров`я, морально-психологічними якостями та своїм позитивним матеріальним становищем може і надалі забезпечувати умови проживання цій дитині, максимально враховуючи її інтереси.

У зустрічному позові ОСОБА_2 просила визначити саме з нею місце проживання її малолітньої онуки ОСОБА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 листопада 2016 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27 квітня 2018 року первісний позов залишено без розгляду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції послався тільки на ті документи, які були подані ОСОБА_2 і характеризують її особу та висновок про визначення місця проживання дитини від 09.11.2018 комісії з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Суд не взяв до уваги жоден доказ, який був поданий на новому розгляді справи та який підтверджує належні умови проживання дитини із батьком, її всебічний розвиток в таких умовах, бажання жити з батьком в повноцінній сім`ї.

Суд мотивував своє рішення виключно висновком про визначення місця проживання дитини, який затверджений 09.11.2018 року комісією з питань захисту прав дитини Коломийської РДА.

Висновок, складений виключно за результатами аналізу документів, які характеризують ОСОБА_2 та документів які свідчать про навчання дитини до 2016 року. Мотивація вказаного висновку зводиться до того, що необхідно врахувати реальну можливість займатись дитиною, оскільки ОСОБА_2 на пенсії, і може це забезпечити.

Також у вказаному висновку міститься посилання на висновок психологічної характеристики сімейних відносин ОСОБА_1 , який проводився у центрі психологічної допомоги дітям «Серденько» 21.11.2018, що судом не було досліджено.

У вказаному висновку констатовано, що необхідною умовою подальшого щасливого життя дитини є її проживання з батьком ОСОБА_7 та його новою сім`єю при умові виділення часу для спілкування з бабусею.

Важливим є і те, що висновок про визначення місця проживання дитини, не містить посилання на жоден документ, який би вказував на бажання дитини щодо місця проживання станом на 2018 рік чи документ з навчального закладу за період 2016-2018 роки.

Натомість у висновку органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради всі ці обставини враховано, в ньому враховано висновок комісії з питань захисту прав дитини Коломийської РДА від 09.11.2018.

Якщо брати до уваги відносини між батьком та дочкою станом на 2013-2014 роки, то він цікавився життям ОСОБА_4 в садочку, відвідував збори, був присутній на святах, має з дитиною емоційно близькі стосунки.

Апелянт вказує на те, що 15.07.2023 дочці ОСОБА_4 виповниться 14 років і вона в силу закону сама зможе обирати місце проживання. Навіть з цієї позиції, зміна місця проживання дитини, порушить її звичний уклад життя та завдасть значної шкоди через зміну школи, розрив із друзями, необхідність формувати дружні відносини в абсолютно незнайомому середовищі.

Апелянт звертає свою увагу на те, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Також в оскаржуваному рішенні суду вказується, що він не з`явився в жодне судове засідання починаючи з 14.07.2021. Однак він та його представник брали участь у судових засіданнях при новому розгляді справи, що підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколами судових засідань, які неодноразово переносилися, зокрема за клопотаннями позивачки та її представника.

При цьому, в ході нового розгляду судом було з`ясовано думку дочки, щодо місця її проживання, що підтверджується протоколом судового засідання, було заслухано свідків. Згідно даних протоколу, 25.06.2020 судом першої інстанції було з`ясовано думку дочки ОСОБА_4 , яка висловила однозначне бажання жити з батьком. Проте, в червні 2021 року було змінено склад суду і розгляд справи розпочався спочатку.

В зв`язку із роботою, необхідності допомагати дружині з дітьми та попередніх періодичних відкладень розгляду справи він не завжди міг з`явитися в судове засідання. Часто повістки йому просто не надходили.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції перевірив обставини, на які вказав суд касаційної інстанції для необхідності правильного вирішення спору, та вжив заходів щодо усунення недоліків, на які було вказано.

Свою присутність та зацікавленість у ході вирішення справи в інтересах дитини висловила також представник служби у справах дітей Коломийської райдержадміністрації. Водночас, ні сторона відповідача, ні третя особа на стороні відповідача протягом півтора року на жодне із судових засідань не з`явилися, не висловили ні усно ні письмово свою позицію з приводу предмету спору, не надали відповідно жодних нових чи додаткових доказів, які б стали предметом дослідження в суді першої інстанції при новому розгляді справи.

Суд першої інстанції, дотримуючись вимог ЦПК України, правомірно вважав за можливо вирішити спір по суті зустрічного позову на підставі наявних доказів, що спростовує доводи апелянта про нібито прийняття судом рішення без урахування поданих відповідачем доказів та вказує на безпідставність змісту апеляційної скарги в цілому.

Доводи апелянта про нібито взяття до відома судом першої інстанції лише доказів, поданих позивачкою та відхилення без будь-яких мотивів поданих позивачем доказів не заслуговують на увагу.

Оскільки, із змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що при дослідженні доказів, суд надав належну оцінку як доказам, що надані позивачем так і доказам, що надані відповідачем, але в першу чергу з урахуванням вказівок на попередні недоліки судових рішень у справі.

Апелянт надаючи своє суб`єктивне бачення тих чи інших доказів, надаючи перевагу своїм доказам над доказами, що містяться в матеріалах справи, наполягає на необхідності взяття до уваги листів та довідок з навчального закладу ОСОБА_4 , де вона в даний час навчається в м. Івано-Франківську, як доказ успішного навчання дитини та турботи батька. При цьому уникаючи та приховуючи таку ж інформацію про успішне навчання дитини в першому класі у школі за місцем проживання з бабусею, безпідставно вказуючи про на те. що ОСОБА_4 нібито взагалі не вчилася.

Водночас, суд першої інстанції всебічно надаючи оцінку доказам також звернув увагу на довідку, видану дирекцією Ліснохлібичинської школи, де навчалася ОСОБА_4 у першому класі, зміст якої повністю спростовує надумане апелянтом. Зокрема, щодо відвідування Софійкою уроків, доглянутості, успішності в навчанні, емоційного контакту з бабусею та водночас відсутності будь якого інтересу батька до навчання дитини в першому класі.

Апелянт помиляється, вказуючи на те, що ОСОБА_4 проживає з ним з 02.06.2016 року. Оскільки до 29.04.2016 дитина проживала з бабусею та ходила до школи, а у квітні того ж року потрапила до лікувального закладу. І не завершивши повністю курс лікування, 29.04.2016 батько, нібито навідуючи доньку, без дозволу лікарів та без попередження забрав дитину до себе додому до м. Івано-Франківська.

Апелянт ігнорує висновки психологів, які вказують про бажання самої дитини не втрачати відносини, спілкування та зустрічі з родичами та бабусею, які є максимально бажаними для дитини.

В даному випадку суд першої інстанції звернув увагу на те, що із такої психологічної характеристики вбачається бажання дівчинки проживати у бабусі ОСОБА_8 у всі вихідні та на літніх канікулах. Проте, це неможливо через складні стосунки між батьком та бабусею, які дитині не подобаються.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та надав оцінку вищевказаним обставинам як окремо, так в їх сукупності з іншими доказами та обставинами, в тому числі на які вказував і Верховний Суд.

Також вважає, безпідставним заявлену апелянтом суму розрахунку витрат, понесених на правничу допомогу адвоката в розмірі 21 000 грн, оскільки апелянт не надав жодних письмових належно допустимих доказів на підтвердження понесення таких судових витрат.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведеній у ній. Представники третіх осіб покладаються на законність і обґрунтованість рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_2 у попередньому засіданні апеляційного суду не визнала доводів апеляційної скарги.

У судове засідання, призначене апеляційним судом після перерви на 22.03.2023 ОСОБА_2 не з`явилася і подала до суду клопотання про продовження розгляду апеляційної скарги за її відсутності та представника.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про продовження розгляду справи за відсутності позивачки і її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і його представника, представників третіх осіб, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 та визначаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з бабою ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення її місця проживання саме з її бабою ОСОБА_2 , з якою дитина проживає протягом кількох років.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія апеляційного суду не погоджується, ураховуючи таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 06.03.2008 зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 274, що стверджується свідоцтвом про шлюб (т.1, а.с.10).

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 06.08.2009 тим же відділом РАЦС, актовий запис №1643 (т.1, а.с.9).

Встановлено, що в літній період відпусток ОСОБА_3 з її дочкою ОСОБА_4 проживали у позивачки в АДРЕСА_1 .

Під час хвороби матері з кінця липня 2014 року малолітня дитина продовжувала проживати у своєї баби ОСОБА_2 .

Мати дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, про що 12.09.2014 складено актовий запис № 1403 відділом ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції і видано свідоцтво про її смерть (т.1, а.с.11).

Зі змісту довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 24.09.2014 № 01-7/679 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 11.04.2011 перебував під постійним клінічним наглядом в програмі замісної підтримуючої терапії, протягом останніх 3-х років не допустив жодного порушення режиму динамічного спостереження, ретельно дотримується графіку лікарського огляду не менше 2-3 разів на тиждень, препарати замісної підтримувальної терапії, а також антиретровірусної терапії приймав регулярно, порушень лікування не допускав. За характером спокійний, виглядає охайно, поводить себе з медичним персоналом ввічливо, соціально адаптований, заробляє на життя власною працею, виховує малолітню дочку. Як батько він позитивно характеризується з боку сімейного лікаря, дільничного лікаря-педіатра, працівників дитячого садка, який відвідувала дитина, а також з боку сусідів за місцем проживання відповідача (т.1, а.с.16).

Згідно довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 30.05.2018 № 645 вбачається, що у ОСОБА_1 ознак наркологічних захворювань не виявлено, на диспансерному обліку не перебуває ( т.4 а.с. 10).

Згідно копії податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця від 07 лютого 2018 року, ОСОБА_1 є підприємцем, отримує дохід та сплачує податки (т.4 а.с. 11).

Дитина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29 квітня 2016 року і по теперішній час проживає з батьком ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданої КП «МІУК» від 07.06.2018, а також визнається сторонами (т.4 а.с.8).

Івано-Франківською ЗОШ №10 05.05.2018 повідомлено Службу у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, що ОСОБА_4 навчається в з 01.09.2016. Батько ОСОБА_10 цікавиться шкільним та позашкільним життям доньки, часто навідується в школу. Батько завжди відвідує батьківські збори, відгукується на прохання вчителя та батьківського комітету. ОСОБА_11 залучає доньку ОСОБА_4 до занять в позаурочний час (танці, англійська мова). Софія повністю адаптована до шкільного життя, має друзів, легко знаходить спільну мову з однокласниками. У дитини високий рівень самооцінки. Згідно результатів методики «Малюнок сім`ї», у сім`ї простежується тісний емоційний зв`язок. На думку самої дитини, її сім`я складається з п`яти чоловік: мама ОСОБА_12 , сама ОСОБА_4 , братик ОСОБА_13 , тато ОСОБА_7 та бабуся ОСОБА_14 . Софія також зазначає, що її сім`я дружня і щаслива (т. 3 а.с 221).

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживанняОСОБА_1 станом на 2018 рік вбачається, що у помешканні де проживає дитина створені належні умови проживання, навчання та розвитку дитини (т. 3 а.с 216-218).

Центром психологічноної допомоги дітям 21.11.2018 було проведено психодіагностичне обстеження дівчинки. Психологічною характеристикою сімейних відносин встановлено, що на момент діагностування дитини не було виявлено підвищену тривожність, відчай, страх, не проявлялися у мовленні, когнітивних та поведінкових проявах процеси залякування чи тривоги, було виявлено подавлений настрій, що виникає на фоні негативних чинників, тобто, при згадуванні особи матері та міжособистісних стосунках між батьком та бабусею ОСОБА_8 .

Тест « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виявив, що «у сім`ї ОСОБА_4 присутній тісний психологічний зв`язок з батьком, але водночас дитина наголошує на певні його суперечливі сторони. Під цим мається на увазі приділення неоднакової кількості часу всім дітям (оскільки батько має ще рідного сина від другої дружини ОСОБА_12 , а також підтримує стосунки з сином дружини від першого шлюбу)». ОСОБА_15 особою постає батько, бабуся ОСОБА_16 завойовує прихильність і стає наступною, згодом бабуся ОСОБА_8 , мама ОСОБА_12 .

Результати діагностики відношення дитини до батька за допомогою проективних методик «Малюнок родини» та « ОСОБА_17 людини» визначають присутність емоційно теплих зав`язків з батьком, характеризують його позитивно налаштованим стосовно виховання доньки. Відзначається емоційна прихильність дівчинки стосовно бабусі ОСОБА_8 , даний член родини є максимально бажаним для дитини. Дівчинка підкреслює безліч позитивних якостей жінки, відзначає її важливість у житті сім`ї.

В підсумку психологічної характеристики зазначено, що «проживання ОСОБА_18 з батьком ОСОБА_7 та його новою сім`єю, при умові виділення часу для зустрічей з родичами, бажаними для досліджуваної, допускається, проте в майбутньому варто періодично стежити за ситуацією в сім`ї для мінімізації виникнення загострення даного питання та унеможливлення обмеження спілкування між сторонами (бабуся - ОСОБА_4 ), з боку батька дівчинки, що є необхідною умовою для подальшого щасливого життя дитини (т. 4 а.с. 56).

Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради у висновку про визначення місця проживання дитини від 27.12.2018 №1457 вважала за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . Рішення прийнято з урахуванням психологічної характеристики сімейних відносин, оцінки актів обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, актів оцінки потреб дитини та їх сім`ї та з врахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини від 17.12.2018 (т. 4 а.с. 79-82).

Відповідно до довідки Ліснохлібичинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Коломийської районної ради Івано-Франківської області від 23.05.2018 № 47 ОСОБА_1 , 2009 року народження, з 01.09.2015 року навчалася у 1-Б класі цієї школи. Уроки відвідувала ретельно, приходила завжди доглянутою, акуратною. Бабуся ОСОБА_2 часто супроводжувала онучку до школи. З бабусею у дитини був добрий емоційний контакт. За час навчання батько ОСОБА_1 на батьківські збори не з`являвся, навчанням дитини не цікавився. Він відвідав дитину приблизно 3-4 рази впродовж навчального року (т.3, а.с.172).

Згідно довідки КЗ Коломийської районної ради «Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24.05.2018 № 42 в амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Л.Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_2 не перебуває на «Д» обліку з приводу захворювання у цьому лікувальному закладі (т.3, а.с. 174).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 23.05.2018 №436 місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване і вона проживає в АДРЕСА_1 (т.3, а.с.175).

Відповідно до характеристики № 172/02-24/05 від 23.05.2018 ОСОБА_2 народила і виховала разом з чоловіком трьох дітей. Діти виросли добрими, порядними людьми. Тепер вона вдова, чоловік помер в 2012 році. За час проживання в зазначеному селі характеризується найкращим чином, бере активну участь в громадському житті села, неодноразово брала участь у виборах, де займала посаду голови виборчої комісії. ОСОБА_2 є старанна, працьовита, добросовісна. 3 односельчанами перебуває в гарних стосунках, з сусідами не конфліктує, приходить їм на допомогу, вміє контактувати з людьми. Вона утримує підсобне господарство. Скарги на її поведінку до виконкому сільської ради жодного разу не надходили. На протязі 40 років ОСОБА_2 працювала бухгалтером у ЗАТ «Прикарпаттехресурси» в м.Івано-Франківську. Після смерті дочки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 деякий час займалася вихованням онучки ОСОБА_4 , 2009 року народження (т.3, а.с.176).

Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженого 09.11.2018 року комісією з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, за життя матері ОСОБА_4 бабуся ОСОБА_2 дбала про онуку, доглядала та виховувала її. Між бабусею та онукою склався тісний емоційний зв`язок, ОСОБА_4 росла в атмосфері любові, поваги та найкращих людських цінностей. Тому комісія вважає, що при розгляді справ про визначення місця проживання дитини потрібно враховувати найкращі інтереси дитини, а саме: забезпечення розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що є благонадійним. Оскільки, дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й з бабусею, яка піклувалася про неї, можна зробити висновок, що бабуся відігравала значну роль у житті дитини: відокремлення онуки від бабусі може суперечити інтересам цієї дитини. Також необхідно враховувати реальну можливість займатись дитиною, а ОСОБА_2 є пенсіонеркою, а тому може весь свій час присвячувати онуці. Комісія також зазначила, що визначення місця проживання дитини з бабусею не відіб`ється на батьківських правах ОСОБА_19 як батька цієї дитини.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 27.11.2018 ОСОБА_2 , проживає у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок великий, добротний, складається з 4-х кімнат, відповідає усім санітарно-гігієнічним нормам, є необхідна побутова техніка та меблі. Для дитини є окрема кімната, спальне місце, місце для навчання та проведення дозвілля. Матеріально-побутові умови задовільні. Є можливість навчатись у Ліснохлібичинській загальноосвітній школі I-III ступенів, із с.Скопівки щоденно шкільний автобус довозить дітей до школи.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні у присутності представників служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області та служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради заслухано думку ОСОБА_18 про її ставлення до батька і позивачки (бабусі) та її думку щодо проживання з одним із них. Дитина повідомила суду, що батько добре ставиться до неї, вона з ним перебуває у доброму контакті, відзначила свою прихильність до нього та бажання бути з ним, відвідувати ліцей №10 у м. Івано-Франківську, а також висловила бажання надалі проживати з батьком та його новою сім`єю, яку вважає родиною.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Згідно положень ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Статтями 151 та 163 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними.

Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157 СК України).

Рішення про визначення місця проживання дитини повинно прийматися першочергово із урахуванням інтересів самої дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

За ч. ч. 1, 4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Підлягають врахуванню також положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, за ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Підлягають врахуванню положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, за ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що бабуся може забезпечити більш сприятливі умови для виховання її онуки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 притягався до кримінальної відповідальності, найкращим інтересам вказаної дитини буде повністю відповідати визначення її місця проживання саме з її бабою ОСОБА_2 , з якою ця дитина вже фактично проживає на протязі кількох років. Суд першої інстанції взяв до уваги висновок про визначення місця проживання дитини, затверджений 09.11.2018 комісією з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Однак суд першої інстанції у повному обсязі не з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

Апеляційним судом встановлено, що дитина проживає з батьком тривалий час ( понад шість років), батько добре ставиться до неї, вона з ним та його новою сім`єю, яку вважає родиною, перебуває у доброму контакті, між ними існує тісний емоційний зв`язок, що є природним для дитини такого віку, дитина навчається у цей час у ліцеї

АДРЕСА_3 з батьком негативно позначиться як на психологічному, так і на фізичному стані дитини. Ситуація примусових розлучень з батьком, виїзд з рідного середовища, оточення з близькими та друзями, переривання процесу розвитку та виховання у звичайному для дитини середовищі для дитини буде психотравмуючою. Ступінь глибини такої психологічної травми може бути різноманітною і незворотною і включати в себе як відставання в плані інтелектуального розвитку, так і формування різних фобій, страхів і комплексів неповноцінності, які будуть виявлятися протягом усього життя дитини.

Дитина в своєму віці має коло значущих для неї людей, це люди, які становлять її сімейне оточення, до яких вона емоційно прив`язана і з якими вона постійно взаємодіє.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції для правильного вирішення справи не було враховано висновку служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання ОСОБА_1 . Не надано належної оцінки психодіагностичного обстеження дівчинки яке було проведеноЦентром психологічноної допомоги дітям 21.11.2018, де вказано на емоційну прихильність дитини до батька. Не надано належну оцінку актам обстеження житлово-побутових умов проживанняОСОБА_1 в квартирі батька станом на 2018 рік де для дитини створені належні умови для її проживання, навчання та розвитку дитини.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Встановлені обставини необхідності дитини у спілкуванні з рідною бабою з метою гармонійного її розвитку, можуть реалізовуватися шляхом вчинення останньою дій, спрямованих на таке спілкування, щодо участі у вихованні внучки. А у випадку чинення перешкод у такому, баба має право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене без додержання вимог матеріального і процесуального права, тому не може залишатися в силі і його слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.О. Томин Є.Є.Мальцева