Справа № 167/601/23
Номер провадження 2/167/187/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 серпня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю:

секретаря судового засідання Оніщук О. В.,

представника позивача Хомич О. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , поданим в його інтересах представником - Хомич Оленою Володимирівною до ОСОБА_3 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 - Хомич О. В. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно боргової розписки від 30 серпня 2022 року відповідач позичив у ОСОБА_2 2685 Євро, які зобов`язався повернути до 30 травня 2023 року. Однак, на даний час відповідач повернув лише частину коштів в розмірі 600 євро, 2085 Євро у зазначений строк відповідач не повернув, свої зобов`язання згідно розписки не виконав. Ураховуючи наведене, просить стягнути з відповідача в користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 2085 Євро та судові витрати.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено 27 червня 2023 року о 13 год 30 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 червня 2023 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час та місце судового засідання розгляд справи відкладено на 13 год 30 хв 13 липня 2023 року.

Станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву від відповідача до Рожищенського районного суду Волинської області не надійшов.

Позивач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача Хомич О. В. в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просила заявлені вимоги задовольнити. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Як визначено ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та ураховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд доходить висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Судом установлено, що 30 серпня 2022 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2684 євро, які зобов`язувався повернути до 30 травня 2023 року, про що написав відповідну розписку.

Свої зобов`язання по поверненню коштів ОСОБА_3 добровільно не виконав, про що свідчить наявність у ОСОБА_2 боргового документа - розписки ОСОБА_3 від 30 серпня 2022 року.

З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_2 відповідач повернув лише частину коштів в розмірі 600 Євро.

Відповідач будь-яких заперечень щодо написання вказаної розписки чи наявності боргу перед позивачем не надав.

Представник позивача вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань за Договором позики від 30 серпня 2022 року звернулася до суду з даним позовом за захистом порушеного права позивача ОСОБА_2 .

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами з приводу виконання зобов`язання з повернення коштів, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такі висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року по справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Так, судом установлено, що 30 серпня 2022 року між сторонами укладено Договір позики, згідно з яким позивачем передано відповідачу грошові кошти в розмірі 2685 євро, останній в свою чергу видав власноручно написану боргову розписку.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні розписки сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, щодо суми, валюти, строку повернення коштів.

Згідно матеріалів позову встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ані в обумовлені Договором позики від 30 серпня 2022 року строк, ані на день звернення позивача до суду з даним позовом, ані на день постановлення даного судового рішення, в повній мірі кошти ОСОБА_2 не повернув.

Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто.

Відтак, в порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу всі грошові кошти, які передбачено договором, чим порушив зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зобов`язання, які взяв на себе відповідач при укладені вищевказаного договору не виконано.

Ураховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання, кошти в повній мірі не були своєчасно повернуті, суд доходить переконання, що позовні вимоги необхідно задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2085 Євро.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу були задоволені судом в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн, який був сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом.

Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена в сумі 10000 грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: копію договору про надання правової допомоги № 03/31-05 від 31 травня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Хомич О. В., копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 03/31-05 від 01 червня 2023 року, копію акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 02 червня 2023 року, копію квитанції № 1 від 02 червня 2023 року про оплату грошових коштів в сумі 5000 грн, копію додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 03/31-05 від 07 липня 2023 року, копію акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 13 липня 2023 року, копію квитанції № 2 від 13 липня 2023 року про оплату грошових коштів в сумі 2500 грн, копію додаткової угоди № 3 до договору про надання правової допомоги № 03/31-05 від 31 серпня 2023 року, копію акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) № 3 від 31 серпня 2023 року, копію квитанції № 3 від 31 серпня 2023 року про оплату грошових коштів в сумі 2500 грн.

Заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу відповідачем не подана.

Матеріалами справи доведено, що при зверненні з вказаним позовом до суду позивач був змушений звернутись за юридичною допомогою до адвоката Хомич О. В. та останньою було надано правову допомогу, розмір якої встановлений за домовленістю сторін та становить 10000 грн.

Дослідивши докази надані на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що сума таких витрат є обґрунтованою, співмірною зі складністю справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) тощо.

З огляду на зазначене, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат, виходячи із принципів пропорційності, розумності і співмірності, відсутності клопотання іншої сторони про зменшення судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10, 12, 77, 78, 81, 141, 263, 265, 268, 280 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 , поданий в його інтересах представником - Хомич Оленою Володимирівною до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суму боргу за Договором позики від 30 серпня 2022 року у розмірі 2085 (дві тисячі вісімдесят п`ять) Євро.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору та 10000 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного заочного рішення 05 вересня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: Хомич Олена Володимирівна , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай