Постанова

Іменем України

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 481/635/20

провадження № 61-949св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року в складі судді Вжещ С. І. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Данилової О. О., Колосовського С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням уточнених позовних вимог просила: стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн; здійснити поділ майна подружжя шляхом стягнення на її користь грошової компенсації за частку вартості спільного майна, набутого під час шлюбу, в сумі 743 625 грн, частку грошових коштів, що знаходились на рахунках в АТ «Ощадбанк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», відкритих на ім`я відповідача, станом на 02 березня 2019 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з жовтня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2019 року дочка проживає разом з нею. Дитина часто хворіє, у вересні 2019 року перенесла операцію у Миколаївській обласній дитячій лікарні, витрати на яку склали 2 500 грн.

У період спільного проживання сторонами за спільні кошти було придбано автомобілі Hyundai Tucson, 2011 року випуску, Toyota RAV4, 2010 року випуску; Hyundai Elantra, 2007 року випуску; Skoda Superb, 2006 року випуску; Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, загальна вартість яких становить 1 392 300 грн. Відповідач без її згоди зняв зазначені автомобілі з реєстрації та розпорядився ними на власний розсуд, а тому зобов`язаний сплатити компенсацію половини їх вартості.

Також у період шлюбу за спільні кошти нею та відповідачем було придбано рухоме майно на суму 94 950 грн: кухонний гарнітур (на замовлення) вартістю 7 800 грн; стіл кухонний скляний вартістю 2 100 грн; електропічку вартістю 950 грн; мікрохвильову піч Panasonic вартістю 1 200 грн; електром`ясорубку вартістю 1 300 грн; плазмовий телевізор LG вартістю 10 500 грн; плазмовий телевізор Shіvaki вартістю 6 000 грн; принтер Canon 3 в 1 вартістю 2 300 грн; люстру вартістю 2 800 грн; кондиціонер Cooperhunter вартістю 500 грн; кондиціонер Leberg вартістю 6 000 грн; пральну машину LG вартістю 9 000 грн; холодильник LG вартістю 12 000 грн; морозильну камеру BECO вартістю 6 500 грн; диван м`який кутовий вартістю 6 000 грн; спальний гарнітур на замовлення вартістю 15 000 грн. Зазначене майно залишилось у відповідача, відтак з нього підлягає стягненню частина його вартості.

Окрім цього підлягають поділу кошти, які були внесені на банківські рахунки відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі та обліковувалися на розрахунковому рахунку, оскільки вони є спільним майном подружжя.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та просив стягнути на його користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 3 100 грн.

Зустрічний позов мотивував тим, що 18 червня 2020 року він оплатив дочці стоматологічні послуги на суму 3 100 грн, які підлягають стягненню з відповідачки.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини вартості спільного майна, набутого за час шлюбу, в сумі 183 657,46 грн

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, щосторони не надали докази на підтвердження переліку та вартості спільного сумісного майна подружжя, тому спільним сумісним майном є та його частину, яка визнана відповідачем у його відзиві, а саме: шафу-купе вартістю 8 000 грн, стіл письмовий вартістю 4 500 грн, диван розкладний вартістю 8 000 грн, офісне крісло вартістю 1 000 грн, шафу-купе вартістю 6 000 грн, телевізор LG 40 дюймів вартістю 10 500 грн, пральну машину LG вартістю 9 000 грн, ноутбук LENOVO вартістю 16 000 грн, блендер VЕКО вартістю 1 200 грн, кухонне приладдя вартістю 1 500 грн, всього на загальну суму 65 700 грн.

Встановлено, що позивачка 03 березня 2019 року забрала частину спільного майна: шафу-купе вартістю 6 000 грн, стіл письмовий вартістю 4 500 грн, офісне крісло вартістю 1 000 грн, яке є спільним майном подружжя. З урахуванням наведеного на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація вартості вищевказаного майна в сумі 27 100 грн.

Позивач не довела, що автомобілі Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, Hyundai Elantra, 2007 року випуску, Skoda Superb, 2006 року випуску придбавались та продавались під час перебування сторін у шлюбі без її згоди, тому відсутні підстави для стягнення на її користь компенсації їх вартості.

Під час спільного проживання подружжям ОСОБА_2 був придбаний автомобіль HyundaiTucson, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який після припинення фактичних шлюбних відносин без дозволу ОСОБА_1 був відчужений третій особі, тому з відповідача підлягає стягненню компенсація його вартості в сумі 156 000 грн.

Відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь компенсації за автомобіль ToyotaRAV4, 2010 року випуску, оскільки відповідач придбав його після розірвання шлюбу з нею.

Сума залишку коштів на рахунках відповідача на день припинення шлюбних відносин сторін становила 1 114,91 грн, тому на користь позивачки підлягає стягненню компенсація частини цієї суми - 557,46 грн.

ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами понесення додаткових витрат на стаціонарне лікування дочки у розмірі 2 500 грн, тому у задоволенні первісного позову в цій частині слід відмовити.

ОСОБА_2 також не довів, що понесені ним витрати на дитину викликані особливими обставинами у розумінні частини першої статті 185 СК України, що вказує на необґрунтованість зустрічних позовних вимог.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року в частині вирішення вимог первісного позову про поділ рухомого майна подружжя змінено.

Виділено у власність ОСОБА_1 шафу-купе вартістю 6 000 грн, стіл письмовий вартістю 4 500 грн, офісне крісло вартістю 1 000 грн. Виділено у власність ОСОБА_2 плазмовий телевізор LG40 дюймів вартістю 10 500 грн, пральну машину LGвартістю 9 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 га користь ОСОБА_1 4 000 грн компенсації різниці у частках виділеного майна.

В іншій частині рішення Новобузького районного суду Миколаївської області залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та не врахував, що ОСОБА_1 не заявляла вимоги про поділ шафи-купе вартістю 8 000 грн, столу письмового вартістю 4 500 грн, дивану розкладного вартістю 8 000 грн, офісного крісла вартістю 1 000 грн, шафи-купе вартістю 6 000 грн, ноутбуку LENOVO вартістю 16 000 грн, блендера VЕКО вартістю 1 200 грн, кухонного приладдя вартістю 1 500 грн, тому в цій частині рішення суду постановлено з порушенням вимог процесуального закону.

Поділу між сторонами підлягає плазмовий телевізор LG 40 дюймів вартістю 10 500 грн та пральна машина LG вартістю 9000 грн. Колегія суддів також враховує визнання позивачкою тієї обставини, що вона після припинення сімейних стосунків з відповідачем забрала таке майно: шафу-купе вартістю 6 000 грн, стіл письмовий вартістю 4 500 грн, офісне крісло вартістю 1 000 грн, яке є спільним майном подружжя і загальна вартість якого становить 11 500 грн, а тому на користь позивачки з відповідача як компенсацію вартості частки спільного майна слід стягнути 4 000 грн.

В частині вирішення решти позовних вимог рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 156 000 грн компенсації вартості автомобіля Hyundai Tucson, 4 000 грн компенсації різниці вартості часток виділеного рухомого майна та 557,46 грн компенсації частини коштів на банківському рахунку і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 грудня 2019 року в справі № 552/1029/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 405/3904/17, від 09 липня 2020 року в справі № 686/20754/17, від 02 вересня 2020 року в справі № 335/10676/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Звіт з незалежної оцінки автомобіля, складений експертом-оцінювачем ТОВ «Антан-Юг» ОСОБА_5 , не є належним та допустимим доказом, відтак позивач не довела дійсну вартість спірного автомобіля.

Суд апеляційної інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та визнав спільною сумісною власністю подружжя плазмовий телевізор LG вартістю 10 500 грн, пральну машину LG вартістю 9 000 грн, шафу-купе вартістю 6 000 грн, стіл письмовий вартістю 4 500 грн, офісне крісло вартістю 1 000 грн.

Факт того, що шлюбні відносини сторін припинилися саме 03 березня 2019 року, нічим не підтверджений. Незважаючи на це, суди визнали вказану обставину доведеною та визнали грошові кошти, які знаходилися на його банківському рахунку станом на 02 березня 2019 року, спільним сумісним майном, а також дійшли висновку про відчуження ним спірного автомобіля після припинення шлюбних відносин.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Новобузького районного суду Миколаївської області.

15 лютого 2022 року справа № 481/635/20 надійшла до Верховного Суду.

Судові рішення в частині відмовлених вимог в касаційному порядку не оскаржувалися, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2004 року, який було розірвано заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2019 року.

Вказаним заочним рішенням встановлено, що шлюбні відносини сторін припинилися у березні 2019 року.

За час спільного проживання сторони придбали автомобіль HyundaiTucson, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який після припинення шлюбних відносин 05 березня 2019 року був відчужений ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

ОСОБА_1 під час розгляду справи судом визнано, що після припинення сімейних стосунків з відповідачем вона забрала набуте за час шлюбу майно: шафу-купе вартістю 6 000 грн, стіл письмовий вартістю 4 500 грн, офісне крісло вартістю 1 000 грн.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали рухоме майно загальною вартістю 19500 грн: плазмовий телевізор LG 40 дюймів вартістю 10500 грн, пральну машину LG вартістю 9 000 грн.

На момент припинення шлюбних відносин залишок коштів на рахунках ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк» становив 1 114,91 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15- ц (провадження № 61-9018сво18)

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна у вигляді колісного транспортного засобу Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1 , складеного експертно-консультаційним підприємством ТОВ «Антан-Юг», оціночна (ринкова) вартість спірного автомобіля станом на 28 листопада 2019 року складає 312 000 грн. Експерт визначив вартість автомобіля на підставі порівняльного аналізу.

Відповідно до пункту 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Таким чином, експерт визначив ринкову вартість автомобіля відповідно до Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

ОСОБА_2 іншого висновку щодо вартості спірного майна на спростування доказів ОСОБА_1 до суду не надав.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості спірного автомобіля в сумі 156 00 грн в порядку поділу майна подружжя.

Встановивши, що ОСОБА_6 після припинення фактичних шлюбних стосунків забрала частину рухомого майна, набутого сторонами під час шлюбу, апеляційний суд дійшов правильного висновку про врахування його вартості при вирішенні питання про стягнення компенсації вартості частки спільного майна на її користь та обґрунтовано зменшив її розмір до 4 000 грн.

Грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку, є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. За таких обставин, встановивши, що сума залишку коштів на рахунках відповідача на день припинення шлюбних відносин сторін становила 1 114,91 грн, суди дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації частини від цієї суми у розмірі 557,46 грн.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко