ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м.Суми

Справа №577/4102/22

Номер провадження 22-ц/816/330/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2022 року у складі судді Гетьмана В.В., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25 жовтня 2003 року по 21 червня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 18 липня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку.

Син ОСОБА_4 досяг повноліття, з 2022 року є студентом першого курсу денної форми навчання Сумського Державного університету Медичного інституту. Строк навчання закінчується 30 червня 2027 року.

На повному державному забезпеченні син не перебуває, навчається за контрактом на платній основі. Вартість навчання постійно збільшується у зв`язку зі зростанням вартості долару. Характер обраної сином професії передбачає наявність сучасних технічних засобів, посібників і приладів для навчання. ОСОБА_4 потрібні кошти на харчування, оплату проживання у гуртожитку, транспортні витрати на користування місцевим та міжміським транспортом, придбання спеціального та сезонного одягу, що потребує додаткових витрат.

Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину, отримує пенсію близько 12 000 грн на місяць, матеріально забезпечений.

Позивачка працює медичною сестрою КНП КМР Конотопська ЦРЛ ім. академіка Михайла Давидова, має середньомісячну заробітну плату близько 11 000 грн, якої не вистачає на утримання ОСОБА_4 та його неповнолітнього брата, своєчасної оплати комунальних послуг. Позивачка також змушена допомагати матері пенсійного віку та оплачувати їй ліки для лікування хронічних захворювань.

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку на утримання сина, до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 02 листопада 2022 року, до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2027 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина на час продовження ним навчання у розмірі 1/16 частини доходів.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що син сторін ОСОБА_4 зареєстрований за однією адресою з відповідачем, а фактично проживає у м. Суми, тому заявник вважає, що позивачка не має правових підстав звертатися з вимогою про стягнення аліментів. Крім того, відповідач є особою з інвалідністю третьої групи, єдиним його доходом є пенсія у розмірі 10200 грн, з цієї суми він надає допомогу дітям. Також заявник має непрацездатних батьків, які враховуючи похилий вік та незадовільний стан здоров`я, потребують його матеріальної допомоги. Окрім батьків на його утриманні перебуває дружина та її сімнадцятирічна донька.

Також зазначає, що виплачує кредит за автомобіль, який був придбаний під час шлюбу з позивачкою.

Звертає увагу на те, що позивачка отримує дохід від здачі в оренду квартири.

Вказане, на думку відповідача, свідчить про те, що визначений судом розмір аліментів поставить його у скрутне матеріальне становище.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 25 жовтня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, мають двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9,10).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

З рішенням суду відповідач сплачував аліменти на користь позивачки на двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 старший син сторін ОСОБА_4 досяг повноліття (а.с. 5).

З 2022 року ОСОБА_3 навчається в Сумському державному університеті, на 1 курсі денного відділення медичного інституту на контрактній основі (а.с. 8, 12, 14). Строк закінчення навчання - 30 червня 2027 року (а. с. 14).

Позивачка ОСОБА_2 працює старшою медичною сестрою у Контопській центральній районній лікарні ім. академіка Михайла Давидова, її середньомісячний заробіток, обрахований за період з 01 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року, після відрахування податків і зборів, становив близько 13000 грн (а.с. 13).

ОСОБА_1 має інвалідність третьої групи, проте за станом здоров`я перешкод для роботи за фахом він не має (а.с. 36), отримує пенсію по інвалідності, середньомісячний розмір, якої за період з 01 червня 2022 року по 30 листопада 2022 року, становить 11706,16 грн (а.с. 51) та сплачує аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач проживає з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50).

Батьки відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є пенсіонерами, проживають у селі Шпотівка Конотопського району Сумської області (а.с. 48).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані по справі докази свідчать про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітнього сина у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку відповідача до закінчення ним навчання.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду та не вбачає підстав для зміни присудженого до стягнення розміру аліментів.

Так, відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів 1/8 частка від доходів відповідача, є достатнім та відповідає майновому становищу обох з батьків, а також їх повнолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності інших утриманців, неврахування стану його здоров`я та майнового стану, а саме непогашених кредитних зобов`язань, колегія суддів вважає непереконливими.

При вирішенні питання щодо розміру стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги під час навчання, що обов`язком обох батьків є належне утримання своїх дітей, те, що відповідач має інвалідність, є пенсіонером, проте працездатною особою, сплачує аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому за своїм матеріальним станом в змозі організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити достатню матеріальну допомогу сину.

При цьому колегія суддів, зауважує, що надані довідки про наявні хвороби у батьків відповідача не свідчать про те, що він несе витрати пов`язані з їх лікуванням.

Спільне проживання відповідача за однією адресою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також не свідчать про перебування цих осіб на його утриманні та про наявність між ними взаємних прав та обов`язків.

Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними запереченням відповідача, заявленим у суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку, апеляційний суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко