ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м.Суми

Справа №591/5429/18

Номер провадження 22-ц/816/15/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сергієнка Олега Юрійовича,

представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката Цимбала Бориса Петровича ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Цюпкою Олександром Віталійовичем,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2021 рокуу складі судді Сидоренко А.П., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення складено 05 березня 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Сумська міська рада, державний реєстратор Стецьківської сільської ради Білолюбська Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Нагорна Наталія Василівна, про усунення перешкод у здійсненні права власності та користування нерухомим майном,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Будинок літ. «А-ІІ», у якому розташована належна позивачам нерухомість, є пам`яткою архітектури.

Відповідно до плану будівельного кварталу від 08 жовтня 1980 року та плану земельної ділянки від 07 вересня 2010 року будинковолодіння на АДРЕСА_5 складалося із житлових будинків літ. «А-ІІ», «Б-ІІ», «В-І», «В-ІІ», «Г-1», «Д-II» та сараїв літ. «Е» і «З». Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були власниками декількох квартир та нежитлових приміщень у будинках літ. «В-І», «В-ІІ», «Г-1», що розташовані у будинку літ. «Д-ІІ» на АДРЕСА_5 .

Протягом 2008-2017 років відповідачі, самовільно захопивши частину подвір`я на АДРЕСА_5 (130 кв. м), здійснили самочинне будівництво - добудову до належних їм приміщень, в результаті якого замість будівель літ. «В-ІІ», «Г-1», «Е» та «З», утворилася будівля, позначена в інвентарній справі на будинковолодіння на АДРЕСА_5 під літ. «К-2».

Внаслідок здійснення відповідачами самочинного будівництва забудовано значну частину подвір`я та пожежний в`їзд на територію подвір`я на АДРЕСА_5 . Площа забудови збільшилася з 580 кв.м до 2000 кв. м.

06 січня 2017 року державним реєстратором Білолюбською І.В. на підставі декларації про готовність об`єкта від 24 квітня 2017 року за відповідачами було зареєстровано право власності на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. «А-ІІ» на АДРЕСА_6 , загальною площею 2162,1 кв. м.

17 листопада 2017 року відповідачі зазначену будівлю подарували ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Невідповідність здійсненого відповідачами самочинного будівництва вимогам державних будівельних норм підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2018 року № 1028, відповідно до якого новозбудовані (реконструйовані) будівлі, що збудовані на місці та/або в результаті реконструкції будівель, що позначені на плані 07 вересня 2010 року земельної ділянки на АДРЕСА_5 літ. «В-І», «В-ІІ», «Г-І», «Д-ІІ», «Е», «З» не відповідають вимогам ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм, які наведені в пунктах 3.11, 3.14, 8.56 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Здійснене відповідачами самочинне будівництво порушує права позивачів, оскільки внаслідок забудови частини подвір`я на АДРЕСА_5 неможливо буде заїхати на територію подвір`я пожежним автомобілям в разі виникнення надзвичайних ситуацій; позивачі позбавлені можливості використання земельної ділянки, бо вона незаконно забудована відповідачами; руйнується житловий будинок, який є пам`яткою архітектури і в якому знаходяться належні позивачам квартири.

Реєстрація права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за відповідачами здійснена всупереч вимогам закону, а отже, не може бути підставою набуття останніми права власності на будинок літ. «А-2» на АДРЕСА_6 (будівлі літ. «К-2») у м. Суми.

Відповідачі зареєстрували за собою право власності на вказане самочинне будівництво, підставою для реєстрації права власності слугувала декларація про готовність до експлуатації об`єкта від 27 квітня 2017 року СМ № 33.

У декларації про початок будівельних робіт відповідачі зазначили, що не потребують отримання земельної ділянки у користування у зв`язку з тим, що реконструкція здійснюється без змін геометричних розмірів. Проте у зв`язку з тим, що протягом 2007-2017 років відповідачами здійснювалось самочинне будівництво, загальна площа збільшена з 580 кв. м до 2000 кв. м, що свідчить про те, що реєстрація права власності на самочинно збудовану будівлю за відповідачами відбулась у зв`язку з внесенням ними до офіційних документів неправдивих відомостей.

Також рішення про державну реєстрацію права власності на самочинно збудовану будівлю за відповідачами прийнято державним реєстратором до реєстрації ними декларації про готовність об`єкта до експлуатації 06 січня 2017 року.

З урахуванням наведеного позивачі просили усунути перешкоди у здійсненні ними права власності на належні їм квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 шляхом знесення самочинного будівництва, здійсненого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на АДРЕСА_5 , а саме добудов та прибудов до будівель, позначених на плані земельної ділянки станом на 07 вересня 2010 року, що знаходиться в інвентарній справі, літ. «В-І», «В-ІІ», «Г-І», «Е» та «З»; скасувати декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 27 квітня 2017 року СМ № 33; визнати недійсними договори дарування від 17 листопада 2017 року: 12/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. «А-ІІ» на АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_4 ; 11/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. «А-ІІ» на АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_5 ; 10/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. «А-ІІ» на АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_4 ; 67/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. «А-ІІ» на АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_7 .

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 10 грудня 2019 року залучив до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради (далі Управління ДАБК Сумської міської ради) та як співвідповідачів в частині позовних вимог про визнання договорів дарування недійсними: ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 22 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Сумський апеляційний суд постановою від 25 травня 2021 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2021 року залишив без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 13 липня 2022 року постанову Сумського апеляційного суду від 25 травня 2021 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Цюпка О.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову та стягнути з відповідачів судові витрати.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що підлягали врахуванню висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17, від 24 липня 2019 року у справі № 910/10932/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 09 грудня 2020 року у справі № 922/476/20, від 06 вересня 2017 року у справі № 642/7110/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 від 29 січня 2020 року, від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17 та від 24 липня 2019 року у справі № 910/10932/17, від 21 серпня 2020 року у справі № 826/12524/18.

Вказує на те, що в зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови, у таких зонах забороняється проведення будівельних робіт без попереднього отримання дозволу в органах культурної спадщини.

Наголошує на тому, що ОСОБА_2 було надано дозвіл лише на реконструкцію квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 з добудовою другого поверху від житлову квартиру, загальна площа якої, судячи з поверхневого плану не могла перевищувати 112 кв. м. Відповідач ОСОБА_3 жодних дозволів на реконструкцію належного йому житлового приміщення не отримував. Разом з тим, будь яких дозволів на забудову земельної ділянки відповідачі не отримували.

Крім того, на думку скаржника, акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту: АДРЕСА_6 від 24 квітня 2006 року, не був затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року № 322, а відтак самочинно збудований ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об`єкт не був прийнятий в експлуатацію.

Зазначає, що житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. «А-2» по АДРЕСА_6 є самочинним, бо його збудовано на земельній ділянці, що не була відведена в установленному порядку для цієї мети, без належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Крім того, вказане будівництво зроблено з порушенням норм ДБН та порушує його права, оскільки внаслідок такого будівництва почала руйнуватися будівля у якій знаходяться належні позивачу квартири, що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 1028 від 31 липня 2018 року. Внаслідок забудови значної частини подвір`я позивач позбавлений можливості використання земельної ділянки.

Отже, при здійсненні самочинного будівництва: житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. «А-2» по АДРЕСА_6 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , порушили зазначені вимоги, будівництво було проведено ними без отримання належних дозвільних документів на забудову земельної ділянки в межах охоронної зони пам`ятки архітектури, без дотримання вимог будівельних норм і правил, з порушенням прав інших осіб.

Від представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 адвоката Цимбала Б.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вказує на те, що жодних документів, які підтверджують оформлення позивачем права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому ст. 123 ЗК України, за захистом якого він звернувся, не надано. А чисельні постанови Верховного Суду, на які посилається позивач, стосуються порушення прав користування земельною ділянкою осіб, які користуються земельною ділянкою на законних підставах, відповідно наведені позивачем висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Крім того, зазначає, що твердження позивача, що під час проведення реконструкції відповідачами порушені його права, як власника квартири, є хибними, оскільки на момент проведення реконструкції він не мав права власності, за захистом якого звернувся до суду.

Від Сумської міської ради та Управління ДАБК Сумської міської ради надійшли пояснення, де вони зазначають, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про здійснення самочинного об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Управлінням така перевірка не проводилась, тому відповідні документи, на підставі яких подається позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта відсутні, що спростовує наведені позивачем у позові факти. Отже право звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно - будівельного контролю, який може бути пред`явлений у разі дотримання визначеного законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сергієнка О.Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 адвоката Цимбала Бориса Петровича , дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали цивільної справи №2-77/11, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до плану будівельного кварталу від 08 жовтня 1980 року № 330 на земельній ділянці на АДРЕСА_5 розташовані житлові будинки, які позначені на плані під літ. «А-ІІ», «Б-ІІ», «В-І», «В-ІІ», «Г-1»,«Д-II» (т.1, а.с. 17).

09 липня 2002 року між ТОВ «Гражданпроектреставрація» м. Суми та ОСОБА_2 укладено договір № 183 на розробку проєктної (дослідницької) документації на будівлю на по АДРЕСА_5 (т.1, а.с. 184-185,).

За договором купівлі-продажу квартири від 18 травня 2002 року ОСОБА_2 набула в приватну власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 (т.2, а.с. 87).

За договором купівлі-продажу квартири від 17 вересня 2002 року ОСОБА_2 набула право власності на двокімнатну квартиру під АДРЕСА_10 (т.2, а.с.81).

Згідно з витягом з додатка до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 листопада 2002 року № 697 «Про надання дозволу на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт об`єктів» замовнику ОСОБА_10 дозволено реконструкцію об`єктів будівництва з добудовою другого поверху під житлову квартиру (номер не зазначено) на АДРЕСА_11 (т.2, а.с. 68).

За договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28 березня 2003 року у власність підприємця ОСОБА_3 перейшло нежитлове приміщення під АДРЕСА_5 , загальною площею 42,7 кв. м (т.2, а.с. 75).

За договором купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2003 року у власність ОСОБА_2 перейшла трикімнатна квартира АДРЕСА_12 (т.2, а.с 85).

Інспекцією ДАБК Сумської міської ради 23 липня 2004 року ОСОБА_2 видано дозвіл № 57 на виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку на АДРЕСА_5 (т.1, а.с. 186).

За договором купівлі-продажу квартири від 17 квітня 2006 року у власність ОСОБА_2 перейшла однокімнатна квартира АДРЕСА_13 (т.2, а.с. 79).

27 червня 2006 року Інспекцією ДАБК Сумської міської ради зареєстровано акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_6 , а саме реконструкція житлового будинку з добудовою другого поверху. В акті зазначено про його затвердження рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року № 322 (т.1, а.с. 187-190).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року № 322 «Про затвердження актів державних приймальних комісій» затверджено акти державних технічних та приймальних комісій згідно з додатком, оформлено право власності з видачею свідоцтва про право власності на об`єкти будівництва згідно з додатком, за винятком пунктів 2, 3, 4 (т.1, а.с. 191).

З додатка до вказаного рішення виконавчого комітету випливає, що у пункті 4 Переліку об`єктів, які прийняті в експлуатацію та на які складено акти державних технічних та приймальних комісій, йдеться про реконструкцію житлового будинку з добудовою другого поверху на АДРЕСА_6 , замовник ОСОБА_2 (т.4, а.с. 40-41).

За договором купівлі-продажу квартири від 14 липня 2006 року у власність ОСОБА_3 перейшла однокімнатна квартира АДРЕСА_14 (т.2, а.с. 82).

За договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 21 листопада 2006 року підприємцю ОСОБА_2 перейшло у власність нежитлове приміщення загальною площею 42,6 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_5 (т.2, а.с. 77).

За договорами купівлі-продажу квартир від 13 жовтня 2008 року ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_15 , які розташовані на другому поверсі (т.1, а.с. 11,12).

Згідно з повідомленням прокуратури Зарічного району м. Суми від 21 грудня 2009 року на адресу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 прокуратурою за зверненням даних громадян проведена перевірка ведення будівництва за адресою: АДРЕСА_5 . Перевіркою встановлено, що в ході проведення реконструкції будинку АДРЕСА_5 без дозволу на виконання будівельних робіт (що є порушенням вимог статті 29 Закону України «Про планування та забудову територій») замовник-забудовник ОСОБА_13 в порушення статті 125 ЗК України самовільно зайняв земельну ділянку для розміщення добудови до житлового будинку АДРЕСА_5 (т.1, а.с. 23).

За результатами перевірки до інспекції з контролю за використанням та охороною земель у Сумській області прокуратурою району внесений припис про усунення порушень вимог земельного законодавства шляхом вжиття заходів, спрямованих на перевірку в межах компетенції діяльності ОСОБА_13 при використанні землі для проведення добудови та притягнення його до встановленої законодавством відповідальності (т.1, а.с. 24).

Крім того, проведено перевірку додержання вимог містобудівного законодавства за зазначеною адресою в діяльності ОСОБА_2 . Встановлено, що згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 24 квітня 2006 року ОСОБА_2 , як замовником, реконструйовано житловий будинок загальною площею 1 587,7 кв. м. Водночас право власності на цей об`єкт в КП «Сумське міське БТІ» зареєстровано не було.

Інспектором Інспекції ДАБК у Сумській області встановлено, що площа житлового будинку самовільно збільшена забудовником з 1 587,7 кв. м до 2 001,4 кв. м, дозвільних документів щодо проведених будівельних робіт у 2007-2009 роках замовник для перевірки не надав.

З інформації Держземінспекції у Сумській області ОСОБА_2 самовільно зайняла під час проведення реконструкції будинку АДРЕСА_5 земельну ділянку площею 130,6 кв. м.

Згідно з листом прокуратури Зарічного району м. Суми у грудні 2009 року прокуратурою Зарічного району м. Суми в інтересах держави в особі Сумської міської ради та Інспекції ДАБК у Сумській області до Зарічного районного суду м. Суми подано позов до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення самочинно збудованих будівель (т. 1, а. с. 23). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2011 року позовну заяву прокурора Зарічного району м. Суми Сумської області, в інтересах держави в особі Сумської міської ради та Інспекції ДАБК у Сумській області, залишено без розгляду. Підставою для залишення позову без розгляду була повторна неявка позивача в судове засідання без поважних причин (справа №2-77/11, арк. 167).

Відповідно до договору дарування квартири від 05 березня 2010 року ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_4 (т.1, а.с. 15).

12 травня 2011 року Управлінням Держкомзему в м. Суми на запит ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 повідомлено про те, що в управлінні технічна документація із землеустрою щодо надання земельної ділянки у дворі будинку АДРЕСА_11 не зареєстрована (т.1, а.с. 24).

Інспекція ДАБК у Сумській області листом від 29 грудня 2011 року на звернення ОСОБА_1 щодо самочинного будівництва прибудов до житлового будинку та виконання певних робіт на АДРЕСА_11 (забудовники ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , аптека «Дубай») повідомила про те, що за фактом перевірки встановлено таке: ОСОБА_2 порушила статтю 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме самочинно без проєктної документації та декларації збудувала прибудови до житлового будинку, у зв`язку з чим складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 21 грудня 2011 року; припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, з вимогою надати проєктну документацію та документи, які надають право на виконання будівельних робіт від 21 грудня 2011 року; протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 96 КУпАП від 22 грудня 2011 року; постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфер містобудівної діяльності від 22 грудня 2011 року (т.1, а.с. 25).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 01 березня 2012 року ФОП ОСОБА_15 є власником квартири АДРЕСА_16 (т.1, а.с. 13-14).

З повідомлення Сумської обласної державної адміністрації відділу містобудування та архітектури стосовно статусу об`єкта архітектури на АДРЕСА_5 вбачається, що згідно з рішенням Сумського облвиконкому від 18 вересня 1985 року № 276 вказана будівля визнана пам`яткою архітектури місцевого значення «Житловий будинок» (кінець ХІХ століття) з наданням охоронного номера 18-См. Використання вказаної пам`ятки або її частин має відповідати вимогам Закону України «Про охорону культурної спадщини». Відповідно до статті 23 цього Закону власники (користувачі) будівлі або її частини повинні укласти охоронний договір з територіальним органом охорони культурної спадщини. Нагляд за дотриманням пам`яткою охоронного законодавства при користуванні вказаною пам`яткою здійснюють управління культури і туризму облдержадміністрації, відділ містобудування та архітектури облдержадміністрації та відділ архітектури та містобудування Сумської міської ради відповідно до повноважень (т.1, а.с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 03 квітня 2006 року за №189 присвоєно нову поштову адресу реконструкції житлового будинку з добудовою другого поверху по АДРЕСА_6 , здійсненої ОСОБА_2 АДРЕСА_6 (т.2, а.с. 109).

Згідно з копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 липня 2017 року, власниками квартири АДРЕСА_17 на праві спільної часткової власності є ОСОБА_3 (23/100 частини) та ОСОБА_2 (77/100 частини) (т.1, а.с. 19-20).

Відповідно до довідок-характеристик об`єкта нерухомого майна від 02 січня 2017 року, складених ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Промінвестбуд» № 001-2-01/17, самочинного будівництва виявлено не було, будівництво 2006 і 2011 років, загальна площа 1 587,7 кв. м, житлова площа 1 084,7 кв. м. Житлова площа змінилася з 1 402,6 кв. м на 1 084,7 кв. м через переобладнання частини житлових кімнат під нежитлові приміщення. (т.2, а.с. 88, 89).

02 січня 2017 року ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Промінвестбуд» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_5 (т. 2, а.с. 91-96). Згідно з експлікацією до будинку, житловий будинок позначений під літ А-2, загальна площа якого становить 1587,7 кв.м, з них житлової 1084,7 кв.м.

06 січня 2017 року державним реєстратором Стецьківської сільської ради Сумського району Білолюбською І.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями, загальною, площею 1587,7 кв.м., з них житлової 1084,7 кв.м., вид власності приватна, вид спільної власності спільна часткова, розміри частки ОСОБА_3 23/100, ОСОБА_2 77/100 (т.2, а.с. 105).

29 березня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до Управління ДАБК Сумської міської ради подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_6 , в якій в розділі основні показники об`єкта будівництва щодо площі об`єкта будівництва до реконструкції та після її проведення є ідентичними 1587,7 кв.м. (т.1, а.с. 36-37).

14 квітня 2017 року ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Промінвестбуд» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_6 (т.2, а.с. 124-130). Згідно з експлікацією до будинку, житловий будинок позначений під літ А-2, загальна площа якого становить 2162,1 кв.м, з них житлової 1538,1 кв.м.

У матеріалах справи маються дві декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, які містять відомості про їх реєстрацію в Управлінні ДАБК Сумської міської ради за однією датою реєстрації 27 квітня 2017 року та номером реєстрації - № СМ 33 проте, інформація стосовно загальної площі об`єкта житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_6 після проведеної реконструкції є різними. Так, копія декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка надавалася відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 державному реєстратору для проведення реєстрації об`єкта нерухомості, його загальна площа після проведеної реконструкції становить - 2162,1 кв.м., а в декларації про готовність, що була долучена позивачами до позовної заяви 1587,7 кв.м. (т.1, а.с. 38-39, т.2, а.с. 119-123)

10 травня 2017 року, за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на підставі поданих ними технічного паспорту та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_16 прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині площі об`єкта нерухомого майна, а саме: загальна площа 2161,1 кв.м., з них житлової 1538,1 кв.м. (т.2, а.с. 131-134).

Відповідно до договору дарування від 17 листопада 2017 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_7 67/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, що знаходяться на АДРЕСА_6 та розташований на земельній ділянці Сумської міської ради (т.1, а.с. 208).

Згідно договору дарування від 17 листопада 2017 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 10/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, що знаходяться на АДРЕСА_6 , який розташований на земельній ділянці Сумської міської ради (т.1, а.с. 209).

З договору дарування від 17 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 11/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, що знаходяться на АДРЕСА_6 та розташований на земельній ділянці Сумської міської ради (т.1, а.с. 210).

Відповідно до договору дарування від 17 листопада 2017 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 11/100 частки житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, що знаходяться на АДРЕСА_6 та розташований на земельній ділянці Сумської міської ради (т.1, а.с. 211).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 квітня 2018 року вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_17 на праві приватної власності є ОСОБА_4 (12/100 частини), ОСОБА_5 (11/100 частини), ОСОБА_4 (10/100 частини), ОСОБА_7 (67/100 частини) (т.1, а.с. 21-22).

З висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2018 року № 1028 випливає, що новозбудовані (реконструйовані) будівлі, що збудовані на місці та/або в результаті реконструкції будівель, що позначені на плані від 07 вересня 2010 року земельної ділянки на АДРЕСА_5 під літ. «В-ІІ», «В-І», «Г-І», «Е», «Д-ІІ», «З», не відповідають вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм, які наведені в пунктах 3.13, 3.14, 3.11, 8.56 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». У разі відсутності інженерних вишукувань та інструментального обстеження об`єктів, розроблення і затвердження проєктної документації на реконструкцію квартир АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 у будинку літ. «Б-II» та погодження історико-архітектурного обґрунтування з Центральним органом охорони культурної спадщини порушуються вимоги, викладені в пункті 4.1 ДБН А.2.2-3-2012 (т.1, а.с. 40-51).

Характер пошкоджень житлового будинку літ. «А-2» на АДРЕСА_5 та перелік можливих причин їх виникнення наведено у дослідницькій частині висновку експертизи, а саме: наявних тріщин стін будинку, зволоження фундаментних стін, тріщини в перекритті і стінах арки, можливо виникли, зокрема з таких причин: природний фізичний знос; недостатнього водовідведення талих та дощових вод з прилеглої до будинку території; від динамічних та механічних впливів, які могли виникнути під час проведення будівельних робіт в будинку літ. «Б-ІІ» (реконструкція квартир АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 ); порушення цілісності або неякісного виконання робіт, при влаштуванні водовідведення з дворової території будинку.

Отже, відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2018 року, зробленого за результатами натурного обстеження будинку АДРЕСА_5 , причинами виявлених пошкоджень житлового будинку під літ. «А-ІІ» зазначені як фізичний знос самої будівлі, а також проведена реконструкція у квартирах АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 внаслідок динамічних та механічних впливів, які могли виникнути під час проведення будівельних робіт в зазначених квартирах, розташованих у будинку літ. «Б-ІІ».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що знесення самочинного будівництва є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року № 322 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_6 , а саме реконструкцію житлового будинку з добудовою другого поверху. У зв`язку із затвердженням вказаного акта державною приймальною комісією про прийняття в експлуатацію здійсненого ОСОБА_2 будівництва, останнє не можна вважати самочинним. Оскільки вказане рішення виконавчого комітету міської ради є чинним, підстав для скасування декларації про готовність до експлуатації об`єктів немає, то позов про знесення самочинного будівництва задоволенню не підлягає.

Крім того, з урахуванням змісту ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень ст. 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання договорів недійсними є похідними від інших заявлених вимог, які судом не задоволено, суд дійшов висновку, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Підстави набуття права власності, визначені ст. 328 ЦК України. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Аналогічних правові висновки викладені Верховним Судом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16, від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував наведеної правової позиції Верховного Суду та дійшов до помилкового висновку, що прийняття в експлуатацію здійсненого ОСОБА_2 будівництва, виключає віднесення його до самочинного будівництва.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної документації».

Положенням частини 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проєкт; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Встановлено, що на час проведення реконструкції та добудов до житлового будинку, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_17 були власниками окремих квартир та нежитлових приміщень по будівлях по АДРЕСА_5 .

Так, у липні 2002 року за замовленням відповідача ОСОБА_2 , якій на той час належала однокімнатна квартиру АДРЕСА_9 , був розроблений проект реконструкції житлового будинку за вказаною адресою. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 листопада 2002 року за №697 надано дозвіл ОСОБА_2 на проведення реконструкції житлового будинку з добудовою другого поверху під житлову квартиру (без зазначення номера) по АДРЕСА_5 .

У подальшому, 23 липня 2004 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_5 .

З акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_6 , складеного 24 квітня 2006 року, вбачається, що будівельно-монтажні роботи виконані в термін з липня 2004 року по травень 2006 року, пред`явлений до прийняття в експлуатацію об`єкт має такі показники: загальна площа 1587,7 кв.м., з них житлової площі 1402,6 кв.м. Цей акт містить напис про його затвердження рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року №322.

Колегія суддів звертає увагу на те, що текст рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року №322 «Про затвердження актів державних приймальних комісій», що наданий представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Цимбалом Б.П. відрізняється від копії рішення виконавчого комітету, наданого архівним відділом Сумської міської ради на адвокатський запит представника позивача адвоката Цюпки О.В., в якому вказано про оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності на об`єкт будівництва згідно з додатком за винятком пунктів 2, 3, 4. Тоді як, у пункті 4 Переліку об`єктів, які приймаються в експлуатацію та на які складено акти державних технічних та приймальний комісій значиться саме реконструкція житлового будинку з добудовою другого поверху по АДРЕСА_5 , замовник ОСОБА_2 . В той же час, в примірнику копії рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 червня 2006 року №322 «Про затвердження актів державних приймальних комісій», що наданий представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Цимбалом Б.П. в п.3 рішення відсутні слова «за винятком пунктів 2, 3, 4».

У подальшому, площа житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщаннями, якому рішенням виконавчого комітету Сумської ради присвоєно нову поштову адресу АДРЕСА_6 , збільшилася до 2162,1 кв.м.

Пунктом 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених постановою КМУ №466 від 13 квітня 2011 року визначено, що будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідних дозвільних документів на здійснення добудов та перебудов належних їх на праві власності окремих квартир та нежитлових приміщень в будинках за адресою: АДРЕСА_5 , в результаті яких, фактично було побудований новий об`єкт нерухомого майна, загальною площею 2162,1 кв.м., якому присвоєно окрему поштову адресу.

Подана 29 березня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради декларація про початок виконання будівельних робіт не передбачала збільшення площі об`єкта нерухомого майна після проведення реконструкції об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою.

За наслідками проведених Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області перевірок, було встановлено порушення ОСОБА_2 вимог ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що полягало в тому, що нею самочинно без проектної документації та декларації збудовано прибудову до житлового будинку в зв`язку з чим були складені акти, надавалися їй приписи та ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення у сфері містобудівної діяльності (т.1, а.с. 2527, 28, 29).

Крім того, колегією суддів були дослідженні надані Зарічним районним судом м. Суми, на виконання ухвали апеляційного суду від 24 січня 2023 року, матеріали цивільної справи №2-77/2011 за позовом прокуратури Зарічного району м. Суми, в інтересах держави, в особі Сумської міської ради та інспекції державного-архітектурно-будівельного контролю у Сумській області, до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення самочинної збудованих будівель, з яких вбачається наступне.

16 листопада 2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області складено акт перевірки інформації стосовно виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до якого за наслідками проведеної перевірки інспекцією було встановлено, що в АДРЕСА_5 здійснено реконструкцію житлового будинку з добудовою другого поверху, в результаті проведених будівельних робіт з будівництва добудов до вказаного будинку, розмір самовільно здійсненої добудови дорівнює: за першим поверхом 130,6 кв.м; за другим поверхом 134,5 кв.м; за мансардним поверхом 223,6 кв.м. (справа №2-77/2011 а.с. 9).

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17 листопада 2009 року за №318 та акту обстеження земельної ділянки від 17 листопада 2009 року №0095, складеного Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель у Сумській області, за результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_2 під час проведення реконструкції житлового будинку АДРЕСА_5 здійснила прибудову приміщень №16 площею 6,2 кв.м, №17 площею 2,8 кв.м, №18 площею 5,2 кв.м, №20 площею 7,8 кв.м, №21 площею 21,4 кв.м, №22 площею 87,11 кв.м, чим самовільно зайняла земельну ділянку, загальною площею 130,6 кв.м, за рахунок земель житлової та громадської забудови Сумської міської ради (справа №2-77/2011 а.с. 14, 15).

17 листопада 2009 року Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель у Сумській області складено припис ОСОБА_2 про вжиття нею в 30-ти денний заходів для усунення виявлених порушень (справа №2-77/2011 а.с 19).

Постановою Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Сумській області від 23 листопада 2009 року №111, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України, що полягало у самовільному зайнятті земельної ділянки, площі 130,6 кв.м, шляхом прибудови приміщень до житлового будинку АДРЕСА_5 (справа №2-77/2011 а.с. 18).

Таким чином, враховуючи те, що відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 реконструкція будівлі за адресою: АДРЕСА_5 (нова поштова адреса: АДРЕСА_6 ), проведена без відповідних дозвільних документів та на земельній ділянці комунальної власності, яка їм не виділялася, а тому вважається самочинним будівництвом. При цьому, проведена відповідачами державна реєстрація новоствореного нерухомого майна не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

Разом з тим, колегія судів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта СМ №33 від 27 квітня 2017 року, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 39-1 вказаного Закону, у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду звертається до суду із позовом про скасування реєстрації такої декларації або про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення.

Таким чином, реєстрація декларації може бути скасована у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту наведення у ній недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 15 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 (далі - Порядок № 466), у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягає скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до абзаців 7 та 8 пункту 22 Порядку № 466, у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно зі статтею 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

У пункті 39 постанови Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 420/1674/19 міститься правовий висновок, згідно з яким зі змісту положень статті 41 Закону № 3038-VI та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553), випливає, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, заходи, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт.

Тобто за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва.

За правилами статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», завершальним етапом будівництва об`єкта містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.

З огляду на викладене, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення позивачем дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт.

Отже, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, від 01 жовтня 2019 року № 826/9967/18, від 05 червня 2019 року у справі № 815/3172/18, від 23 липня 2019 року у справі № 826/5607/17, від 09 червня 2021 року у справі № 826/2123/18, від 18 червня 2021 року у справі № 420/3572/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі

№ 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Як уже зазначалося, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано право спільності часткової власності на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_6 з урахуванням самочинно проведеної реконструкції цього нерухомого майна.

Тобто ефективним способом захисту за вказаних обставин є пред`явлення позову про знесення самочинного будівництва або про зобов`язанням провести відповідну перебудову.

Подібні правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №490/437/20.

При вирішення заявлених позивачам вимог про знесення самочинно будівництва, здійсненого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добудов та прибудов до будівель, позначених на плані земельної ділянки станом на 07 вересня 2010 року, що знаходяться в інвентаризаційній справі, літ «В-І», «В-ІІ», «Г-І», «Е» та «З», колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі вказували, що порушення їх прав, як власників квартир у будинку літ. «А-ІІ», полягає у зменшенні внаслідок здійсненої відповідачами добудови до належних їм приміщень площі земельної ділянки внутрішнього двору, внаслідок здійснення відповідачами самочинного будівництва було забудовано проїзд до подвір`я на АДРЕСА_5 , чим унеможливлено заїзд пожежних автомобілів до двору.

Також з посиланням на висновок експертного будівельно-технічного дослідження вказували на те, що підвальні приміщення житлового будинку літ. «А-ІІ» на АДРЕСА_5 мають вертикальні тріщини в муруванні стін із цегли та зволоження стін прилеглих до арки, що могло виникнути у зв`язку з недостатнім водовідведенням талих та дощових вод з прилеглої до будинку території, а також порушенням цілісності або неякісного виконання робіт при влаштуванні водовідведення з дворової території будинку.

З вказаного, на думку позивачів, випливає, що самочинне будівництво, здійснене відповідачами, призвело до руйнування житлового будинку, в якому знаходяться належні позивачам квартири.

За змістом ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16 та постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18).

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria) (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

За загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника квартир у житловому будинку, співвласника будинку, власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом.

Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановлено, що земельна ділянка на якій розміщені будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , перебуває в комунальній власності та належить до земель житлової та громадської забудови. Тобто, право вимоги знесення проведеного відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самочинного будівництва, з результаті якого ними самовільно забудована земельна ділянка належить власнику земельної ділянки Сумській міській раді.

У той же час, позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підлягає доведенню, що проведеним відповідачами самочинним будівництвом, порушуються їх права, як власників квартир в будинку, позначеного на плані під літ. «А-2» за вказаною адресою.

У результаті проведеного експертного будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2018 року, встановлено, що причинами виявлених пошкоджень житлового будинку під літ. «А-ІІ» є фізичний знос самої будівлі, а також проведена реконструкція у квартирах АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 внаслідок динамічних та механічних впливів, які могли виникнути під час проведення будівельних робіт в зазначених квартирах, розташованих у будинку літ. «Б-ІІ», а також недостатнє водовідведення талих та дощових вод з прилеглої до будинку території.

Тобто, судом експертом не було встановлено безпосереднього причинного наслідкового зв`язку між виявленими пошкодженнями житлового будинку під літ. «А-ІІ», в якому розміщені належні позивачам квартири, та самочинно проведеними відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добудовами та перебудовами до будівель які позначені під літ. «В-І», «В-ІІ», «Г-І», «Е» та «З».

За приписами ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема ЗК України.

За змістом статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Проте, інстанційним судам не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що самочинно забудована відповідачами земельна ділянка є прибудинковою територією будинку під літ. «А-2» по АДРЕСА_5 . Землевпорядна документація на земельну ділянку на якій розміщених зазначений будинок не розроблялася.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що у представника позивача адвоката Сергієнка О.Ю. в судовому засідання з`ясовувалася думка щодо необхідності призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування питання порушення прав позивачів, як власників квартир, проведеною відповідачами перебудовою та добудовою належного їм нерухомого майна за вказаною адресою та можливі шляхи усунення цих недоліків, зокрема можливості проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва. Проте, проведення такої експертизи він вважав недоцільним.

Беручи до уваги те, що позивачами не було доведено на доказах, порушення їх прав, як власників квартир у житловому будинку під літ. «А-2», проведеним відповідачами самочинним будівництвом, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства , колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення їх вимог в частині знесення об`єктів самочинного будівництва та визнання договорів дарування недійсними, що є похідними від цих вимог.

Таким чином, рішення суду на підставі п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Цюпкою Олександром Віталійовичем, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2021 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 березня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов