КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8194/22 Головуючий у суді І інстанції Скрипка О.І.
Провадження № 22-ц/824/48/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС), про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Гераська М.Г. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС), про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Іншою ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року заяву представника позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль «Honda», модель «Accord», 2016 року випуску, колір чорний, VIN НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , що був набутий нею на підставі договору купівлі-продажу 3242/2022/3187639 транспортного засобу від 24 травня 2022 року.

24 жовтня 2022 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Фєтісова Є.П. про повернення позовної заяви та скасування заходів забезпечення позову з підстав того, що позовна заява підписана та подана до суду особою, яка не мала права її підписувати та подавати від імені ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в частині повернення позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС), про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним залишено без розгляду.

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в частині скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 21 вересня 2022 року у вигляді накладення арешту на спірний транспортний засіб, який належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу 3242/2022/3187639 транспортного засобу від 24 травня 2022 року.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що дану позовну заяву підписано та подано особою, яка не має повноважень на ведення справи від імені та в інтересах позивача, відтак провадження у справі було відкрито помилково, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Водночас суд не вбачав підстав для повернення позовної заяви відповідно до частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки така процесуальна дія можлива лише до відкриття провадження у справі. З огляду на те, що позов залишається без розгляду, суд вважав, що вжиті у справі заходи забезпечення позову підлягають скасуванню за відповідним клопотанням представника відповідача згідно вимог частини дев`ятої статті 158 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивача - адвокат Герасько М.Г. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм процесуального права, а справу № 754/8194/22 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що адвокат Герасько М.Г. мав повноваження на ведення справи ОСОБА_2 в суді, як на моменту подання позовної заяви, так і під час участі у підготовчому судовому засіданні 24 жовтня 2022 року, проте через технічну помилку під час формування позовної заяви до неї помилково був доданий ордер на представництво інтересів іншої особи - ОСОБА_6 . Зазначений факт не свідчить про відсутність у представника повноважень на представництво інтересів позивача, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 217 ЦПК України саме головуючий зобов`язаний згідно ЦПК України перевіряти повноваження осіб, які є представниками. Натомість, суд не перевірив повноваження представника позивача перед початком підготовчого судового засідання, а також відмовився приймати документи, які підтверджують повноваження адвоката Гераська М.Г. після того, як з`ясувалося, що в матеріалах справи міститься ордер на представництво іншої особи. Таким чином у суду першої інстанції не було підстав залишати позовну заяву без розгляду з огляду на передчасність висновків про відсутність у адвоката Герасько М.Г. повноважень на представництво інтересів позивача, а також, встановивши зазначені обставини, суд мав залишити позов без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків. В силу вимог частин одинадцятої тринадцятої статті 187 ЦПК України лише після того, як представник позивача не надав би документи, які підтверджують його повноваження, суд мав процесуальне право залишати позовну заяву без розгляду, адже ЦПК України чітко розділяє поняття неподання документів, що підтверджують повноваження представника та відсутність у представника таких повноважень взагалі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Фєтісов Є.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість зроблених судом першої інстанції висновків про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування своїх заперечень вказує про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки у даному випадку має значення лише та обставина, що невідповідність позовної заяви процесуальним вимогам було наявне саме на момент вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження, а не під час підготовчого провадження у справі.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 20 вересня 2022 року адвокат Герасько М.Г. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійним договір купівлі-продажу транспортного засобу 3242/2022/3187639 від 24 травня 2022 року, посвідчений територіальним сервісним центром МВС 3242 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області, укладений між відповідачами щодо автомобіля марки «Honda», модель «Accord», 2016 року випуску, колір чорний, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за продавцем ОСОБА_3 14 серпня 2019 року ТСЦ 3247; витребувати у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб від ОСОБА_4 , припинивши її право власності на це автомобіль.

21 вересня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.

Також ухвалою суд від 21 вересня 2022 року за заявою представника позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль «Honda», модель «Accord», 2016 року випуску, колір чорний, VIN НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , що був набутий нею на підставі договору купівлі-продажу 3242/2022/3187639 транспортного засобу від 24 травня 2022 року.

17 жовтня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Фєтісов Є.П. ознайомився з матеріалами справи та 24 жовтня 2022 року подав до клопотання про повернення позовної заяви та скасування заходів забезпечення позову, оскільки позовна заява підписана та подана до суду особою, яка не мала права її підписувати та подавати від імені ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції погодився з вказаними доводами представника позивача, проте не вбачав підстав для повернення позовної заяви відповідно до частини четвертої статті 185 ЦПК України, а залишив позову заяву без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою, другою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

За правилом частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно із частиною шостою статті 62 ЦПК України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи (частина шоста статті 62 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

По своїй суті підписання та/або подання позовної заяви (заяви про забезпечення позову) є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, яке у даному випадку здійснювалося адвокатом Гераськом М.Г. в інтересах ОСОБА_2 .

Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 якого під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 зазначеного Закону № 5076-VI, відповідно до частин першо-третьої якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Вказаний Закон № 5076-VIне ототожнює поняття «договір про надання правової допомоги» як підстава для надання такої допомоги та поняття «документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги», які є похідними від укладення договору на надання правової допомоги. На підставі договору на надання правової допомоги для підтвердження повноважень адвоката як представника у цивільному судочинстві видається довіреність або ордер (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Згідно з пунктами 5, 11, 12.1-12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженій рішенням Ради адвокатів України від 11 вересня 2021 року № 107 (далі - Положення) ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер повинен містити, зокрема, наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС), про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним підписана і подана адвокатом Гераськом М.Г. як представником позивача.

На підтвердження своїх повноважень на підписання (подання) позовної заяви від імені та в інтересах позивача до суду першої інстанції, ОСОБА_1 додав до позову ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1021404, виданий АО «Максимальний захист» 4 травня 2022 року, відповідно до якого адвокат Герасько М.Г. уповноважений представляти інтереси ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору про надання правової допомоги № 0104/19 від 1 квітня 2019 року в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду та ДП Завод «Генератор» (а.с. 105, т. 1).

У матеріалах справи були відсутні інші документи на підтвердження повноважень адвоката Гераська М.Г. на представництво інтересів ОСОБА_2 , в тому числі і на підписання та подання позовної заяви до Деснянського районного суду м. Києва.

Пунктом 1 частини четвертої статі 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадку коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Крім того, згідно із пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.

За таких обставин, встановивши під час підготовчого провадження у справі, що позов ОСОБА_2 підписано та подано особою, яка не мала повноважень на ведення справи від імені та в інтересах позивача, в тому числі й у Деснянському районному суді м. Києва, і провадження у справі було відкрито помилково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість розгляду позовних вимог ОСОБА_2 та залишення позовної заяви без розгляду з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

При цьому у разі, якщо позовна заява не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати (не має повноважень на ведення справи) процесуальний закон незалежно від стадії розгляду справи не встановлює обов`язку суду залишати такий позов без руху.

Процесуальний закон, а саме: пункт 1 частини четвертої статі 185 ЦПК України та пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК Україниімперативно визначають, що підписання (подання) позовної заяви особою, яка не має права її підписувати (подавати), є підставою для повернення такої заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, а якщо зазначені обставини встановлено після відкриття провадження - на будь якій стадії судового розгляду.

Відтак, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд мав обов`язок залишити позов без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, а не одразу залишати позовну заяву без розгляду. Норма пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України в контексті обставин цієї справи, безумовно підлягала застосуванню, адже до позовної заяви взагалі не додано доказу, який міг би якимось чином підтвердити повноваження представника - адвоката Гераська М.Г. діяти від імені та в інтересах як позивача ОСОБА_2 , так і взагалі у Деснянському районному суді м. Києва.

Посилання адвоката Гераська М.Г. про те, що внаслідок технічної помилки під час формування позовної заяви до неї помилково був доданий ордер на представництво інтересів іншої особи - ОСОБА_6 , а суд першої інстанції не перевірив його повноваження як представника позивача саме перед початком підготовчого судового засідання та відмовився приймати відповідні документи після того, як з`ясувалося, що в матеріалах справи міститься ордер на представництво іншої особи, не заслуговують на увагу як такі, що не впливають на законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали, оскільки у даному випадку вирішальне значення мала лише обставина відповідності позовної заяви процесуальним вимогам саме на момент вирішення судом питання про відкриття провадження, а не під час підготовчого провадження у справі, про що й вказав представник відповідача, заявляючи клопотання про повернення позовної заяви з огляду на те, що вона підписана та подана до суду особою, яка не мала права її підписувати та подавати від імені позивача.

Таким чином та обставина, що в підготовчому засіданні 24 жовтня 2022 року адвокат Герасько М.Г. мав необхідні документи, що підтверджували його повноваження як представника позивача, не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що 20 вересня 2022 року позову заяву від імені ОСОБА_2 було підписано (подано) особою, яка належним чином не підтвердила своїх повноважень на ведення даної справи у Деснянському районному суді м. Києва.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя, який передбачає судовий захист незалежним і безстороннім судом за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛзауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про обмеження права на суд є безпідставними, оскільки згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (справа «Станков проти Болгарії», (CASE OF STANKOV v. BULGARIA), від 12 липня 2007 року); держави мають право установлювати обмеження для потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (справа «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom), від 28 травня 1985 року).

Натомість ЦПК України передбачає, що як особа, чий позов залишено без розгляду, так і особа, якій повернуто позовну заяву, має право звернутися до суду повторно (частина сьома статті 185, частина друга статті 257 ЦПК України).

Зазначена справа № 754/8194/22 до судового розгляду по суті спору не призначена, по ній було проведено тільки одне підготовче засідання і підготовче провадження у справі не закрито. Отже, залишення позову без розгляду не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням його права доступу до суду, адже після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач чи його представник має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду постановлена відповідно до вимог матеріального і процесуального законодавства та обґрунтованіпідстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко