ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/2400/21 Номер провадження 22-ц/814/196/23Головуючий у 1-й інстанції Музиченко В.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г., Гречка Є. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року у складі судді Музиченко В. О.

у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа - Харківська міська рада про скасування державної реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2016 № 2333 від 06.07.2016 він є власником нежитлові будівлі літ. «А-2», загальною площею 16,9 кв. м, літ «Г-1» площею 98,7 кв. м, літ. «Б-1» площею 1200,7 кв. м по АДРЕСА_1 , які розташовані на території земельної ділянки, що є меншою, ніж 0,3791 га площі земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0053, оскільки суміжні земельні ділянки поглинають частину цієї земельної ділянки, просив суд зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0053.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться справа № 641/9037/19 за позовом Харківської міської ради до нього про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 529 781,49 грн з тих підстав, що належні йому нежитлові будівлі знаходяться на вказаній земельній ділянці, якою він користується, не оформивши право оренди землі.

На даний час він звернувся до землевпорядної організації для розробки проекту землеустрою з метою отримання у користування земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові будівлі, що належать йому та використовуються ним, як фізичною особою-підприємцем у господарській діяльності.

Поряд з цим, площа земельної ділянки, яка фактично використовується ним є меншою, тому він не зможе зареєструвати земельну ділянку, яку він має право отримати у власність або користування, як власник розташованих на ній будівель. Тобто, будучи власником нежитлових будівель літ. «А-2», літ. «К-1», літ. «Г-1», літ. «Б-1», за адресою: АДРЕСА_1 , не може оформити право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні йому будівлі, доки не буде усунута протиправна бездіяльність відповідача щодо не скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0053 площею 0,3791 га.

Земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0053 площею 0,3791 га була зареєстрована у Державному земельному кадастрі 31.01.2014.

Водночас, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, речове право на земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою № 209284371 від 18.05.2020.

Вказував, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку, дата відкриття поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки, а номером поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Тобто скасування державної реєстрації земельної ділянки здійснюється шляхом закриття поземельної книги, а дата проставлення державним кадастровим реєстратором позначки про закриття поземельної книги є датою скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Натомість відповідач не вчинив дії стосовно скасування державної реєстрації земельної ділянки, що порушує норми Закону України «Про Державний земельний кадастр» та постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру».

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Харківську міську раду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3791 га з кадастровим номером :04:001:0053 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано доведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем не надано суду жодних доказів неможливості реєстрації спірної земельної ділянки, а також ані копії рішення Харківської міської ради про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, ані копії відповідного договору на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ані копії зазначеного проекту землеустрою.

Вказує, що позивачем також не доведено, що ним вживались заходи для державної реєстрації земельної ділянки та рішенням державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру у Харківській області у вчиненні реєстраційних дій йому відмовлено.

Таким чином позивач не надав суду жодних доказів порушення його прав, свобод чи інтересів, а тому оскаржуване судове рішення ґрунтується на припущеннях про існування порушення оспорюваних прав позивача.

Окрім того, судом не встановлено наявність у даній справі неналежного позивача, оскільки позов подано ФОП ОСОБА_1 , в той час як власником нежитлових будівель виступає фізична особа, а тому позов пред`явлено особою, яка не має право вимоги, і в даному випадку позивачем обраний неналежний спосіб захисту.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2016 № 3233, ОСОБА_1 набув право власності на нежитлові будівлі літ. «А-2» площею 554,6 кв. м, літ. К-1 площею 16,9 кв. м, літ. «Г-1» площею 98,7 кв. м, літ. «Б-1» площею 1200,7 кв. м, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

06 липня 2016 року право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 15274256 (а. с. 10-13, т. 1).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 26.03.2021 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 30.04.2013 ТОВ «ХАРКІВЗЕМІНФОРМ» сформовано земельну ділянку комунальної власності кадастровий номер :04:001:0053 площею 0,3791 га з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Державна реєстрація вказаної земельної ділянки здійснена 31.01.2014 Управлінням Держземагентства у м. Харкові Харківської області (а. с. 64, т. 1).

18 липня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кравцов С. О. подав до ГУ Держгеокадастру у Харківській області заяву про скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, посилаючись на невідповідність фактичного розміру земельної ділянки зареєстрованій площі - 0,3791 га, що унеможливлює реєстрацію позивачем права на земельну ділянку, на якій розташовані належні йому нежитлові будівлі (а. с. 14-15, т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи власником нежитлових будівель літ. «А-2», «К-1», «Г-1», «Б-1», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , не може оформити право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні йому будівлі, доки не буде усунута протиправна бездіяльність відповідача щодо не скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0053 площею 0,3791 га.

Переглянувши справу в апеляційному порядку, колегія суддів апеляційного суду з рішенням суду першої інстанції не погоджується та не вбачає підстав для задоволення заявлених ФОП ОСОБА_1 позовних вимог з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 116, частинами першою, другою статті 120 Земельного кодексу України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України).

Частиною першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Частинами другою, десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

Таким чином, для реалізації позивачем права на земельну ділянку, на якій розташовані належні йому нежитлові будівлі, він має одержати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), замовити розроблення такої документації та подати відповідний проект на затвердження органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, передає у власність або користування такі земельні ділянки, у даному випадку Харківської міської ради, що по справі не встановлено та позивачем не доведено.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, погоджуючись з доводами позивача про наявність перешкоди у реалізації ним права на оформлення (набуття) земельної ділянки, на якій розташовані належні йому нежитлові приміщення, у зв`язку з реєстрацією у Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0053 площею 0,3791 га, суд першої інстанції жодної обставини, що підтверджує факт порушення прав позивача, не встановив, обмежившись лише вказівкою, що скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідає положенням частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 104 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

При цьому, як частина десята статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», так і пункт 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, підставами для скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, визначають: 1) поділ чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) відсутність реєстрації речового права на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки, що не було зареєстроване з вини заявника; 3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку, що допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Проте, доказів на підтвердження фактичних обставин, що дають підстави для скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, матеріали справи не містять і таких судом не встановлено.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, статей 2, 4, 5 ЦПК України особа має право на судовий захист лише у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що формування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0053 та її реєстрація у Державному земельному кадастрі відбулась із дотриманням вищевказаних законодавчих вимог на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, правомірність якої позивачем по справі не спростована та порушення його прав внаслідок державної реєстрації такої земельної ділянки не доведена, отже, підстави для вжиття заходів судового захисту за заявленими позивачем вимогами відсутні.

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа - Харківська міська рада про скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 3 405 грн понесеного судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна