Житомирський апеляційний суд
Справа №275/874/21 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О.С.
Категорія 35 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Данилюка О.С.

у цивільній справі №275/874/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. З урахуванням уточненої позовної заяви просив розірвати договір довічного утримання від 06 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І., зареєстрований в реєстрі під №1387, та застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, визнавши за ОСОБА_2 право власності на наступні об`єкти: житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 182098001:01:001:0957; земельну ділянку площею 0, 2225 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0958; земельну ділянку площею 0, 2117 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:0144. В обґрунтування поданого позову зазначав, що він є інвалідом дитинства 2-ї групи. 06 липня 2012 року між ним та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І. За умовами вказаного договору позивач передав у власність відповідачці належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 , та три земельні ділянки: площею 0, 2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :01:001:0957, площею 0,2225 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0958, та площею 0,2117 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:0144, взамін чого вона зобов`язувалась надавати йому довічно матеріальне забезпечення. Так, відповідно до п.7 вказаного договору за згодою сторін обов`язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку; забезпечення його постійним калорійним харчуванням за раціоном, який складає дієтолог чи лікар (вартість харчування визначається, виходячи з середніх цін на продукти у період їх придбання); забезпечення придатним для носіння одягом, взуттям; забезпеченням догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової а також аудіо -, телетехніки тощо); забезпечення потреб у відпочинку, забезпечення готівкою у сумі, яка має бути не меншою прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України; забезпечення необхідними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарем рецептів, довідок - рахунків. Однак відповідачка вказані умови договору довічного утримання належним чином не виконувала, окрім збереження за позивачем права проживання у відчужуваному житловому будинку. При цьому відповідачка на добровільне розірвання вказаного договору довічного утримання не згодна, уникає зустрічей з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає. А тому позивач вважає, що наявні всі підстави для розірвання вказаного договору в судовому порядку. Крім того, позивач вказав, що відповідачка сама мала намір розірвати спірний договір в судовому порядку, для чого зверталася до Брусилівського районного суду Житомирської області, однак з невідомих йому причин вона передумала це робити, і тому її позовну заяву було залишено без розгляду.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання - задоволено.

Договір довічного утримання від 06 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І., зареєстрований в реєстрі під №1387, - розірвано.

Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання від 06 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І., зареєстрованого в реєстрі під №1387, визнавши за ОСОБА_2 право власності на наступні об`єкти:

житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 0, 2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 182098001:01:001:0957;

земельну ділянку площею 0, 2225 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0958;

земельну ділянку площею 0, 2117 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:0144.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що відповідно до пунктів 1,7,8 Договору ОСОБА_2 передав їй у власність земельні ділянки та житловий будинок АДРЕСА_1 , а вона в свою чергу взяла на себе зобов`язання надати ОСОБА_2 довіче матеріальне забезпечення, яке визначено пунктами 7 та 8 Договору. Крім того, спірний Договір укладено у 2012 році і нею належним чином виконувалися умови договору, зокрема, ОСОБА_2 забезпечено грошовим коштами, продуктами харчування, лікувальними засобами та іншим.

Зазначає, що з серпня 2021 року ОСОБА_2 перестав приймати від неї подукти харчування, кошти та інші види забезпечення. Тобто, ОСОБА_2 не приймаючи від неї продукти харчування, ліки, одяг фактично штучно створив умови, при яких вона не має можливості виконувати умови договору, що не було враховано судом першої інстанції.

Вважає, що доказів неналежного виконання нею умов договору позивачем не надано.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06 липня 2012 року було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І., який було зареєстровано в реєстрі за № 1387 (а.с.09-10).

Відповідно до умов п. 1 даного договору ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 , та три земельні ділянки: площею 0, 2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :01:001:0957, площею 0, 2225 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0958, площею 0,2117 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:0144, взамін чого ОСОБА_1 зобов`язалась надавати ОСОБА_2 довічно матеріальне забезпечення.

Згідно пункту 7 вказаного договору за згодою сторін обов`язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку; забезпечення його постійним калорійним харчуванням за раціоном, який складає дієтолог чи лікар, вартість харчування визначається, виходячи з середніх цін на продукти харчування; забезпечення придатним для носіння одягом, взуттям; забезпечення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні,ремонт побутової техніки, а також аудіо-телетехніки тощо); забезпечення потреб у відпочинку, забезпечення готівкою у сумі, яка не має бути меншою прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України; забезпечення необхідними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарем рецептів, довідок-рахунків.

Пунктом 8 договору передбачено, що грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, щомісячно.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с. 13).

В судовому засіданні суду першої інстанції допитано свідків.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що є двоюрідним братом позивача. Вказав, що йому відомо про укладений договір довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стверджував, що буває у ОСОБА_2 , який мешкає зі своєю матір`ю, раз на тиждень, допомагає їм по господарству, допомагає саджати та обробляти огород, за потреби возить позивача до лікаря, купує ліки та продукти. Вказав, що відповідачка нічим позивачу не допомагає, та він сам був присутнім при телефонній розмові, коли ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 купити ліки та сплатити рахунок за газ, втім, та відмовилась. Зазначив, що останні три роки відповідачка взагалі не відвідувала позивача, приїжджала два рази на рік її матір, а спочатку війни вони обидві виїхали з країни, покинувши позивача та його стару матір напризволяще, не цікавляться їх життям та потребами.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що позивачем по справі є її син ОСОБА_5 , з яким вона мешкає і за яким доглядає, бо він є інвалідом, а відповідачка є її онукою дочка її старшого сина, який помер. Вказала, що її старший син, коли захворів, просив, щоб будинок, в якому вони з позивачем мешкають, був подарований його дочці, однак замість цього вони уклали договір довічного утримання. Після смерті старшого сина її онука намагалась продати будинок, але дізналась, що за цим договором це неможливо. Стверджувала, що її онука жодних обов`язків за укладеним договором довічного утримання ніколи не виконувала, жодної матеріальної допомоги її сину не надавала, замість неї інколи привозила продукти її мати, невістка свідка. Однак ці продукти вона купляла за її пенсію, яку та отримувала за її згоди. Зазначила, що коли вона дзвонила онуці з проханням про допомогу, та казала, що в неї немає коштів. Сама ж її онука ніколи не дзвонить, їх життям не цікавиться, а зараз взагалі виїхала за кордон. Вказала, що після звернення її сина з цим позовом до суду, її онука декілька разів намагалась переслати їм кошти, однак вони від них відмовились, бо вже вирішили розірвати цей договір.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сусідом позивача ОСОБА_2 та його матері. Вказав, що часто купує якісь речі на прохання матері позивача, привозить їм ліки, хліб, носить воду взимку, по-сусідськи допомагає чим може. Зі слів матері позивача йому відомо, що онука та невістка їм не допомагають та їх не відвідують.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є сусідкою позивача та його матері. Вказала, що до своєї смерті до них часто приїжджав старший брат позивача та допомагав їм. Після його смерті їм здебільшого допомагають сусіди. Зазначила, що буває у ОСОБА_8 на тиждень, купує на прохання матері позивача ліки, продукти. Стверджувала, що відповідачку ОСОБА_1 вона у будинку позивача ніколи не бачила, та мати позивача скаржилась, що та їм нічим не допомагає.

Допитана судом свідок ОСОБА_9 пояснила, що сторони у справі є її родичами, з якими в неї добрі стосунки. ОСОБА_1 є її хрещеницею та племінницею. Вказала, що про існування договору довічного утримання вона дізналась три роки тому, коли її тітці, матері позивача, стало дуже важко справлятись по господарству. Стверджувала, що відповідачка ніколи не допомагала ані позивачу, своєму дядькові, ані своїй бабі, дуже давно їх не відвідувала, в селі її ніхто не знає. Інколи до них приїжджала мати відповідачки ОСОБА_10 , яка получала пенсію позивача та його матері та з цих коштів купувала їм якісь продукти, а решту грошей їм віддавала. Свідок особисто просила ОСОБА_10 найняти когось, щоб допомагав тітці по господарству, однак та відмовила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що є сусідом позивача та його матері, мешкає через дві хати від них з 1994 року. Вказав, що часто з дружиною допомагає їм, на їх прохання щось їм купує або привозить ліки, взимку чистить сніг у їх дворі. Двічі на тиждень привозить їм хліб. Вказав, що відповідачку він ніколи в селі не бачив, однак мати позивача скаржилась, що та їм зовсім не допомагає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що мати позивача тітка ОСОБА_13 є тіткою його директора, та протягом кількох років він відвозив до Києва від неї список, що купити, її невістці ОСОБА_10 , а та передавала тітці ОСОБА_14 гроші та продукти, інколи ліки. Тітка ОСОБА_15 йому казала, що він має забирати у ОСОБА_10 її пенсію, то він раз на місяць привозив гроші. Вказав, що одного разу продукти для тітки Ніни передавала дочка ОСОБА_16 .

Допитана судом свідок ОСОБА_17 пояснила, що є дружиною померлого брата позивача та матір`ю відповідачки. Вказала, що вона з дочкою завжди були у дуже добрих стосунках як з позивачем, так і з його матір`ю, яку вона любить як рідну, завжди допомагали всім, чим могли, виконували всі побажання та прохання, постійно їх відвідували. Коли її дочка народила дитину, вони не мали можливості часто їздити до села, щоб відвідувати ОСОБА_18 та свекруху, однак постійно передавали їм продукти, ліки та гроші. Все це купувалось за рахунок її дочки, вона лише все передавала через ОСОБА_19 . Зазначила, що на укладенні спірного договору наполягала її свекруха, однак її дочка його розривати не бажає. Пояснила, що вона з дочкою з початку війни виїхала за кордон, однак вона знала, що за позивачем та свекрухою буде доглядати ОСОБА_20 вона повернулась до Києва, щоб продовжувати виконувати спірний договір, її дочка залишилась за кордоном. Вказала, що не знає, чому ОСОБА_5 бажає розірвати цей договір, знає, що свекруха заборонила йому з ними спілкуватись. Також ОСОБА_5 зі свекрухою відмовились від грошей, які вони пересилали поштою у грудні 2021 року та січні 2022 року, а також від продуктів, що вони передавали у серпні 2021 року.

Допитана судом свідок ОСОБА_21 пояснила, що є подругою ОСОБА_22 , матері відповідачки. Вказала, що їй відомо про існування спірного договору зі слів ОСОБА_10 . Також їй відомо, що за кошти відповідачки ОСОБА_23 купувала для позивача продукти та ліки, передавала йому гроші. Стверджувала, що вона два роки тому бачила, як ОСОБА_10 купувала продукти для позивача на ринку, а потім водієм їх передавала. Також зі слів ОСОБА_10 їй відомо, що ОСОБА_10 та її донька їздили до села, де мешкає позивач зі своєю матір`ю, кожні вихідні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому судом враховано, що згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Аналіз ст. 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Аналізуючи в сукупності зміст обов`язків, що набула відповідачка ОСОБА_1 за договором довічного утримання, укладеним сторонами у справі, що визначені у пунктах 1, 7 та 8 договору, суд дійшов вірного висновку, що вказаний договір передбачає обов`язки відповідачки як матеріального характеру, тобто утримання, розмір яких визначений у п. 8 договору, так і обов`язки з догляду, обсяг яких конкретизований у п. 7 договору, серед яких забезпечення житлом шляхом збереження права позивача безоплатного проживання у відчужуваному будинку, забезпечення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг.

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Тлумачення п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, звертаючись до суду з вимогою щодо розірвання укладеного договору довічного утримання, ОСОБА_2 та його представник посилались на невиконання ОСОБА_1 всіх обов`язків за вказаним договором, крім обов`язку забезпечити позивача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному будинку.

При цьому такі доводи позивача та його представника частково знайшли своє підтвердження у досліджених судом доказах.

Так, судом з показів свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_24 позивача ОСОБА_2 належним доглядом не забезпечувала, необхідну йому допомогу та побутові послуги не надавала, протягом декількох років його не відвідувала.

Суд вірно не прийняв до уваги ту обставину, що позивача час від часу відвідувала мати відповідачки ОСОБА_17 , оскільки остання не є стороною спірного договору та такі її дії жодного правового значення для оспорюваного договору не мають. До того ж такі відвідування мали епізодичний характер, що належним доглядом за інвалідом та необхідною допомогою визнати неможливо.

Квитанції про надсилання відповідачкою у грудні 2021 року та січні 2022 року грошових переказів позивачу (а.с. 67-68) правильність висновків суду не мпростовує.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачкою ОСОБА_1 обов`язки, передбачені в п. 7 договору, виконувались не у повному обсязі, з огляду на що наявні підстави для розірвання вказаного договору із застосуванням наслідків, передбачених ч. 1 ст. 756 ЦК України, та визнанням права власності на відчужене за договором довічного утримання нерухоме майно за позивачем.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: