Постанова

Іменем України

30 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 359/589/18

провадження № 61-6234св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бориспільська районна державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І., від 05 квітня 2023 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У січні 2018 року ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бориспільська районна державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

2. На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ) зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на будинок по АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений будинок виникло у спадкодавця на підставі рішення виконкому Бориспільської міської районної ради народних депутатів № 151 від 07 грудня 1989 року та свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок № 218 від 19 лютого

1990 року.

3. 07 березня 2006 року вона, як його дружина, прийняла спадщину за законом, подавши заяву до Бориспільської районної державної нотаріальної контори.

4. Водночас, у 2008 році ОСОБА_6 , мати спадкодавця ОСОБА_5 , звернулась до Бориспільського міськрайонного суду, з цивільним позовом до Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності на домоволодіння.

5. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 13 червня

2008 року у справі № 2-1794/2008 позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво № 218 від 19 лютого 1990 року про право власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_5 , на підставі рішення Бориспільської районної ради № 151 від 07 грудня 1989 року. Визнано за ОСОБА_6 право власності на вказаний житловий будинок.

6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , заповівши все своє майно дочці - ОСОБА_2 .

7. 20 травня 2014 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне домоволодіння, серія та номер № 2-2758.

8. Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 13 червня 2008 року оскаржила в апеляційному порядку ОСОБА_4 та 29 лютого 2016 року апеляційним судом Київської області винесено рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_2 ) до Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області відмовлено.

9. Позивач зазначав, що у 2017 році правонаступниця ОСОБА_6 - її донька ОСОБА_2 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної ради Київської області про визнання частково незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

10. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 06 липня 2017 року у справі № 359/3236/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

11. Однак, згідно із відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманими 25 грудня 2017 року, ОСОБА_2 значиться власником об`єкту нерухомого майна за № 08 - житлового будинку загальною площею 100,7 кв. м по АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок було зареєстровано Бориспільською районною нотаріальною конторою Київської області на підставі зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-2758 від 20 травня 2014 року.

12. На думку позивача, видане ОСОБА_2 свідоцтво є незаконним та таким, що порушує право власності на вказаний житловий будинок.

13. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 06 лютого 2020 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 залучено її спадкоємця ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника позивача.

14. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 травня

2014 року № 2-2758 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області, на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати запис про реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20 травня 2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, індексний номер: 13159703); визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Е», воріт «№ 4», замощення «№ 1», колодязя літ. «К».

Стислий виклад позиції відповідачів

15. ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову. Зазначала, що позивачем не ураховано права інших спадкоємців першої черги, які проживали у спірному домоволодінні на момент смерті ОСОБА_5 , зокрема його матері ОСОБА_6 . Зосереджувала увагу на тому, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла та відповідно до заповіту все своє майно заповіла їй, а вона у встановлені законом строки звернулась до нотаріальної контори та прийняла спадщину згідно з оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2014 року №2-2758. Крім того,

ОСОБА_3 проживав разом із батьками в спірному домоволодінні і прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а тому має право на прийняття участі у спадкуванні частки у спільному спадковому майні.

16. ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на несправедливий розподіл майна батьків, без його участі. Зазначав, що він проживав разом з батьками у спірному домоволодінні та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується його пропискою та може бути підтверджене свідками, а тому має право на прийняття участі у спадкуванні частки у спільному спадковому майні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

17. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 21 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 (правонаступника

ОСОБА_4 ) задоволено.

18. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом

від 20 травня 2014 року № 2-2758 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Бориспільського районної державної нотаріальної контори Київської області, на ім`я ОСОБА_2 .

19. Скасовано запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20 травня 2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, індексний номер: 13159703).

20. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літера «А-І», літньої кухні «В», сараю «Д», вбиральні «Е», воріт «№4», замощення «№1», колодязя «К». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

21. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2014 року за реєстровим №2-2758, видане на ім`я ОСОБА_2 на спірний житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , є недійсним та підлягає скасуванню, оскільки порушує права позивача ОСОБА_1 на спадщину, що була прийнята ним після смерті його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

22. Мати відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 не набула права на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 на спірний житловий будинок, а реєстрація за ОСОБА_6 права власності на вказане домоволодіння у липні 2008 року відбулася на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня

2008 року, яке було скасоване рішенням апеляційного суду Київської області від 29 лютого 2016 року. Крім того, ураховуючи, що ОСОБА_6 проживала у спірному будинку, але окремо від сім`ї свого сина ОСОБА_5 (в іншій половині), вона не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті останнього.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

23. Постановою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_4 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_4 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково.

24. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літера «А-1», літньої кухні літера «В», сараю літера «Д», вбиральні літера «Е», воріт «№ 4», замощення «№ 1», колодязя літера «К». В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

25. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання права власності на спірне домоволодіння за позивачем не може вважатися законним та обґрунтованим.

26. Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_5 на підставі частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України успадкували кожен по 1/4 частині спірного домоволодіння. Частка у розмірі 1/4 частини спірного домоволодіння перейшла у власність ОСОБА_2 згідно із заповітом від 15 листопада 2005 року, складеним ОСОБА_6 . Ураховуючи те, що ОСОБА_4 склала заповіт на ім?я ОСОБА_1 , то останній прийняв у власність 1/4 частку спірного домоволодіння після її смерті, а відтак з урахуванням того, що він був власником іншої 1/4 частки спірного домоволодіння, яка була прийнята ним після смерті батька згідно з правилами частини першої статті 1268 ЦК України, йому належить 1/2 частина спірного домоволодіння.

Узагальнені доводи касаційної скарги

27. 29 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року тазалишити в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року.

28. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те,

що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків

щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23346/16, від 21 березня 2018 року у справі № 916/3283/16 та

у постановах Верховного Суду від 27 липня 2018 року у справі № 910/9224/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14, від 26 листопада 2019 року

у справі № 922/643/19, від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також посилається на те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки. Крім того, звертає увагу, що апеляційну скаргу було підписано неналежним представником за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_7 (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

29. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом апеляційної інстанції не було ураховано належність ОСОБА_4 1/2 частини спірного домоволодіння, набутого подружжям під час шлюбу.

30. Зосереджує увагу на преюдиційних обставинах, встановлених судовими рішеннями у справах № 2-1794/2008 та № 359/3236/16-ц, зокрема правомірності оформлення ОСОБА_5 права власності на спірний будинок, загальна площа якого була збільшена внаслідок дій подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також проживання спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час його смерті. ОСОБА_6 не реалізувала за життя своє право на набуття права власності на спірне домоволодіння, а тому не могла передати своїй дочці спірну нерухомість. При цьому ОСОБА_2 в спірному будинку не проживала з 1960 року, участі у будівництві будинку і надвірних будівель не брала, свою покійну матір не доглядала.

31. Зазначає, що судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема тим, які підтверджують, що син ОСОБА_5 - ОСОБА_3 не проживав у спірному будинку з

1988 року.

32. Додатково зауважує про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині прийняття до розгляду апеляційної скарги, підписаної від імені відповідачки її представником, а не адвокатом.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

33. Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

34. Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 359/589/18, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

35. 26 червня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

36. Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

37. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду - без змін.

38. Зазначає, що судом апеляційної інстанції було правильно ураховано, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 ,

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які на час його смерті були зареєстровані та проживали разом із ним у спірному домоволодінні, а тому успадкували право власності на нього у рівних частках - по 1/4 кожен.

39. При цьому спірний будинок не може бути спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки був побудований у

1960 році, у той час коли шлюб між останніми було зареєстровано лише у

1964 році. Крім того, посилається на те, що згідно з даними погосподарських книг, власником спірного домоволодіння є ОСОБА_6 , а подружжя

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом із синами лише проживали у 1/2 частині належного ОСОБА_6 будинку

40. З огляду на належність ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину домоволодіння, а також успадковану від його матері ОСОБА_4 1/4 частину, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння.

41. Додатково посилається на те, що її інтереси в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Синяченко В. П., а тому з урахуванням її права на апеляційне оскарження вважає, що відсутні правові підстави для скасування оскарженого судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

42. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

43. ОСОБА_5 був власником спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності № 218 від 19 лютого 1990 року, виданого на підставі рішення Бориспільської районної ради № 151 від 07 грудня 1989 року.

44. Технічний паспорт № 218 на житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовлений на ім`я ОСОБА_5 . Згідно з експлікацією до плану будинку та його характеристик: загальна площа будинку 100,7 кв. м, житлова площа 28,5 кв. м. При житловому будинку є такі надвірні будівлі та споруди: погріб, літня кухня, сарай, вбиральня, ворота, огорожа, замощення, колодязь.

45. Після смерті ОСОБА_5 у Бориспільській районній державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа № 173.

46. З матеріалів спадкової справи встановлено, що 14 березня 2006 року позивачем ОСОБА_1 , який діяв від імені ОСОБА_4 , була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Іванківське», розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах, та майновий пай у колективному сільськогосподарському підприємстві «Іванківське».

47. За змістом поданої заяви зазначено, що спадщину його довірительниця прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем.

48. На підтвердження факту спільного проживання до нотаріальної контори було подано довідки виконавчого комітету Іванківської сільської ради, видані у 2005 році за № 1848 та № 1003, за змістом яких зазначено, що ОСОБА_5 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 1942 року по день його смерті, а також, що ОСОБА_4 постійно зареєстрована та проживає по

АДРЕСА_1 з

1964 року по даний час.

49. 14 березня 2006 року державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області Черненко Н. Б. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі

№ 1-383, за змістом якого зазначено, що спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_4 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Іванківське», розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах, та майновий пай у загальному пайовому фонді КСП «Іванківське».

50. За змістом довідок, виданих 09 липня 2018 року за № 723 та

від 23 квітня 2018 року за № 424 Іванківською сільською радою Бориспільського району Київської області, згідно погосподарської книги № 14 на 2001-2005 роки разом із ОСОБА_5 в 1/2 частині будинку по

АДРЕСА_3 були зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6 була зареєстрована в іншій 1/2 частині будинку по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

51. Згідно з довідкою, виданою 01 серпня 2018 року за № 1206 виконавчим комітетом Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, по АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 , син - ОСОБА_1 . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 31 липня 2018 року та погосподарського обліку сільської ради ОСОБА_3 не проживає за указаною адресою з 1988 року та був знятий з місця реєстрації за цією адресою 02 жовтня 2015 року.

52. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 13 червня 2008 року у цивільній справі №2-1794/2008 за позовом

ОСОБА_6 до Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності на домоволодіння, було задоволено позов у повному обсязі: визнано свідоцтво № 218 від 19 лютого 1990 року про право власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_5 на підставі рішення Бориспільської районної ради №151 від 07 грудня 1989 року, недійсним. Визнано за ОСОБА_6 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 .

53. 17 липня 2008 року на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на нерухоме майно в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом №19569376 від 17 липня

2008 року.

54. 29 квітня 2010 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га по

АДРЕСА_1 , на якій розташоване спірне домоволодіння.

55 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла у віці 101 року.

56. На випадок своєї смерті ОСОБА_6 залишила заповіт, посвідчений

15 листопада 2005 року секретарем виконавчого комітету Іванківської сільської ради Феніною С. М. за реєстровим № 288, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_2 .

57. 20 травня 2014 року державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області Скрипка А. О. було видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі №2-2758, за змістом якого зазначено, що спадкоємцем майна

ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дочка ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в співаників по АДРЕСА_1 .

58. Право власності на спірний житловий будинок зареєстровано 20 травня

2014 року за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21850607 від 20 травня 2014 року. Підстава для реєстрації: свідоцтво про право на спадщину за законом №2758, видане 20 травня 2014 року.

59. Рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 2-1794/2008 (провадження № 22-ц/780/427/16) від 29 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_6 (правонаступник

ОСОБА_2 ) до Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання недійсним свідоцтва про права власності на будинок та визнання права власності на домоволодіння - відмовлено.

60. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 06 липня 2017 року у цивільній справі №359/3236/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної ради Київської області про визнання частково незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено. Зазначені судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року.

61. Судові рішення у справі №359/3236/16-ц мотивовані тим, що майно у тому вигляді, у якому було зареєстровано за ОСОБА_5 та існує на момент розгляду справи, не належало за життя спадкодавцям (його батькам) ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та відсутністю правових підстав для визнання недійсними рішення виконавчого комітету Іванківської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 1989 року та свідоцтва про право власності, виданого на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

62. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 , дружина спадкодавця

ОСОБА_5 .

63. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишила заповіт, посвідчений

18 січня 2017 року секретарем виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області Угро Н. П. за реєстровим № 8, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було і все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_1 .

64. З матеріалів спадкової справи №2/2019, яка була відкрита у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л. Г., вбачається, що 10 січня 2019 року позивачем ОСОБА_1 була подана заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті його матері ОСОБА_4 . Крім того, 01 березня 2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 звернувся відповідач ОСОБА_3 .

Позиція Верховного Суду

65. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

66. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

67. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

68. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

69. Відповідно до статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

70. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

71. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

72. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

73. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

74. Згідно з статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

75. Статтею 1226 ЦК України визначено порядок спадкування частки у праві спільної сумісної власності. Зокрема, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

76. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

77. За правилами частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

78. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

79. Згідно з положеннями частини першої статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

80. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

81. Спірні правовідносини стосуються захисту прав спадкоємців

ОСОБА_5 , якому домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , належало на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № 218 від 19 лютого 1990 року.

82. Колегія суддів зауважує, що правомірність набуття спадкодавцем

ОСОБА_5 права власності на спірне нерухоме майно була вже предметом судового розгляду як за позовом його матері ОСОБА_6 , так і її спадкоємиці ОСОБА_2 (справи № 2-1794/2008, № 359/3236/16-ц).

83. Судовими рішеннями у справі № 359/3236/16-ц за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної ради Київської області про визнання частково незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, встановлено, що спірне домоволодіння у тому вигляді, у якому було зареєстровано за ОСОБА_5 та існує на момент розгляду справи, не належало за життя спадкодавцям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а тому відсутні правові підстави для визнання недійсними рішення виконавчого комітету Іванківської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 1989 року та свідоцтва про право власності, виданого на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

84. Відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

85. Суд апеляційної інстанції правильно урахував преюдиційні обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 359/3236/16-ц, однак при вирішенні питання про склад спадкового майна не урахував час його набуття спадкодавцем ОСОБА_5 .

86. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка була чинною на момент набуття ОСОБА_5 права власності на спірне майно, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайняти веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав заробітку.

87. Частина перша статті 28 КпШС України передбачала, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

88. Ураховуючи, що право власності на домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 набув на підставі свідоцтва про право власності № 218 від 19 лютого 1990 року, виданого відповідно до рішення Бориспільської районної ради № 151 від 07 грудня 1989 року, тобто у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , таке майно вважалося спільною сумісною власністю подружжя та належало ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частинах.

89. Отже, до складу спадщини, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , увійшла лише 1/2 частини зазначеного вище домоволодіння.

90. Крім того, колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо визначеного кола спадкоємців ОСОБА_5 .

91. Зокрема, судами встановлено, що ОСОБА_5 за життя не склав заповіту, а тому спадкування його прав та обов'язків повинно відбуватись за законом, відповідно до законодавчо встановленої черговості.

92. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були

ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_3 (син),

ОСОБА_6 (мати).

93. Згідно із зібраними судами попередніх інстанцій доказами жоден із спадкоємців не звернувся у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, однак, спадкоємці ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом із спадкодавцем у спірному домоволодінні, а тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

94. У той же час, за змістом довідок, виданих 09 липня 2018 року за № 723 Іванківською сільською радою Бориспільського району Київської області, а також 01 серпня 2018 року № 1206 виконавчим комітетом Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, згідно з погосподарською книгою № 14 на 2001-2005 роки разом із ОСОБА_5 був зареєстрований також його син ОСОБА_3 , 1966 року народження. Однак, згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 31 липня 2018 року та погосподарського обліку сільської ради з 1988 року не проживає за адресою реєстрації.

95. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

96. Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним одне від одного (постанови Верховного Суду

від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 23 березня 2023 року у справі № 361/6522/20).

97. Колегія суддів ураховує, що у відзиві на позов ОСОБА_3 зазначав, що він проживав разом із батьком ОСОБА_5 , на підтвердження чого зобов`язувався надати відповідні письмові докази та заявити клопотання про виклик свідків, які можуть підтвердити зазначене. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що свідчить про відсутність підстав вважати його таким, що прийняв спадщину відповідно до положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

98. Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

99. Ураховуючи наведене, частки спадкоємців ОСОБА_5 , які фактично прийняли спадщину після його смерті у спірному домоволодінні, становили по 1/6 у кожного - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

100. З огляду на те, що ОСОБА_4 , якій належало 4/6 спірного домоволодіння (1/2+1/6) померла до ухвалення судового рішення у цій справі, водночас за свого життя склала заповіт, згідно з яким заповіла усе належне їй майно своєму сину - ОСОБА_1 , який у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, позивач за правилами статті 1276 ЦК України успадкував 5/6 частин спірного домоволодіння (1/6 після смерті батька та 4/6 після смерті матері).

101. Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не застосував до спірних правовідносин положення статей 22, 28 КпШС України, а також неправильно застосував положення частини третьої статті 1268 ЦК України щодо зареєстрованого, однак фактично не проживаючого за місцем своєї реєстрації та місцем проживання спадкодавця ОСОБА_5 його сина - ОСОБА_3 . Доводи касаційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

102. Водночас, доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції у повному обсязі та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та прийняття до розгляду апеляційної скарги, підписаної від імені відповідачки її представником, а не адвокатом не заслуговують на увагу.

103. Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

104. Не кожне процесуальне порушення може бути підставою для скасування судових рішень. У випадку, якщо суди встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору і дійшли обґрунтованих висновків у справі, то самі формальні недоліки (обставини, які не мають вирішального значення для правильного вирішення спору) не можуть бути підставою для скасування судових рішень (постанова Верховного суду

від 25 квітня 2023 року у справі № 902/668/21).

105. Колегія суддів ураховує, що представництво інтересів відповідачки у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Синяченко В. П., відповідачка ОСОБА_2 підтримувала та підтримує під час касаційного перегляду справи подану її представником апеляційну скаргу, при цьому її представник за довіреністю ОСОБА_7 була допущена до участі у справі в суді першої інстанції, у тому числі приймала участь в судовому засіданні при ухваленні судового рішення, яке заявник просить залишити в силі.

106. З урахуванням завдань цивільного судочинства, необхідності забезпечення права сторін спору на справедливе та ефективне вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування судового рішення апеляційного суду з зазначених підстав.

107. Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

108. З урахуванням наведеного, та ураховуючи, що у справі не вимагається збирання та додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спірне домоволодіння, а саме на 5/6 його частин.

109. В іншій частині позовних вимог, які були задоволені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року, справа не переглядалася в апеляційному та з урахуванням доводів касаційної скарги та вимог статті 400 ЦПК України не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_4 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Бориспільська районна державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

3. Позов ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_4 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Бориспільська районна державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літ. «А-1», літньої кухні літ. «В», сараю

літ. «Д», вбиральні літ. «Е», воріт «№ 4», замощення «№ 1», колодязя літ. «К».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович