ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року

м. Чернівці

справа № 723/1310/22

провадження №22-ц/822/26/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2022 року, головуючий у першій інстанції Бужора В.Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у травні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (заповіту).

Зазначав, що внаслідок смерті матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина 21 вересня 2020 року.

Подав приватному нотаріусу Сторожинецького районного округу Чернівецької області Коржан В.Д. заяву про прийняття спадщини за законом у лютому 2021 року.

За довідкою приватного нотаріуса Сторожинецького районного округу Чернівецької області Коржан В.Д. від 5 березня 2021 року №16/02-1 дізнався про наявність заповіту ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 7 травня 2018 року.

Вважає заповіт ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за номером 190 нікчемним, як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Посилається на те, що у заповіті у графі «підпис» відсутнє власноручно написане заповідачкою застереження про те, що заповіт записаний з її (заповідачки) слів вірно, його зміст зрозумілий та відповідає її волі, до підписання заповіт уголос прочитаний заповідачкою, а також не зазначено повне прізвище, ім`я та по-батькові заповідачки (спадкодавця).

Просив застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту ОСОБА_4 , посвідченого секретарем Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 190, яким заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,175 га, кадастровий номер :01:001:0336, яка знаходиться на території Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,175 га, кадастровий номер 732458850:01:001:0337, яка знаходиться на території Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, а саме позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на спадкування за заповітом.

Визнати право ОСОБА_1 на спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,175 га, кадастровий номер :01:001:0336, яка знаходиться на території Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,175 га, кадастровий номер 732458850:01:001:0337, яка знаходиться на території Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, за законом як спадкоємцем першої черги.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Сторожинецького районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2022 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (заповіту) відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (заповіту) задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що заповіт, вчинений ОСОБА_4 , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, є нікчемний, як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зазначає, що частиною 2 статті 1248 ЦК України передбачено прочитання заповіту вголос заповідачем.

Вимоги щодо підпису посадової або фізичної особи передбачено Національним стандартом України «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55, за яким підпис фізичної особи має містити короткий підпис, за яким йде повне прізвище особи та її ініціали, або повні, або скорочені.

Додатком 2 до Наказу Міністерства юстиції України від 31 жовтня 2006 року №83/5 «Про затвердження форм реєстру для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, посвідчувальних написів на них та зразків цих документів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2008 року за номером 2147/5 встановлено зразок посвідчувального напису на заповіті.

Натомість, у посвідчувальному написі на заповіті ОСОБА_4 від 7 травня 2018 року відсутнє застереження посадової особи органу місцевого самоврядування про те, що заповіт уголос прочитано заповідачем до його підписання у присутності запрошених ним свідків, підписаний ним (заповідачем) у їх (свідків) та у моїй (посадової особи) присутності із зазначенням часу нотаріальної дії, відсутні відомості про свідків, підписи свідків.

Також на заповіті відсутні особисто виконані заповідачкою застереження у графі «підпис», що цей заповіт до його підписання заповідачка прочитала у голос, заповіт з її слів складено вірно та відповідає її волі, власноручно написане повне прізвище заповідачки та її ініціали.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Мотивувальна частина

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (заповіту), суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати заповіт ОСОБА_4 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, нікчемним.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції вказав, що не зазначення ОСОБА_4 перед підписом про те, що заповіт прочитаний уголос до його підписання, повного прізвища, імені, по-батькові заповідача не свідчить про нікчемність заповіту з огляду на вказівку про це у посвідчувальному написі секретаря виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року.

Водночас суд першої інстанції послався на те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 було вільним та відповідало її волі, що підтверджується попереднім заповітом ОСОБА_4 , посвідченим сільським головою Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Іонуц С.П. 4 червня 2013 року, яким остання заповіла земельну ділянку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що особу заповідача було встановлено за паспортом, містяться відомості про місце складання заповіту, дати і місця посвідчення, посвідчення заповіту уповноваженою на те особою.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина 21 вересня 2020 року.

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 подано приватному нотаріусу Сторожинецького районного округу Чернівецької області Коржан В.Д. заяву про прийняття спадщини за законом у лютому 2021 року.

ОСОБА_4 вчинено заповіт, посвідчений секретарем Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за номером 190, яким заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,175 га, кадастровий номер :01:001:0336, яка знаходиться на території Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,175 га, кадастровий номер 732458850:01:001:0337, яка знаходиться на території Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, а саме позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на спадкування за заповітом.

До матеріалів справи приєднано попередній заповіт ОСОБА_4 , посвідчений сільським головою Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Іонуц С.П. 4 червня 2013 року, яким заповіла земельну ділянку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК Кодексу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту ОСОБА_4 , посвідченого секретарем Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 190, визнання права на спадкування за законом як спадкоємцем першої черги.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалося складання заповіту з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, відсутність у графі «підпис» власноручно написаного заповідачкою застереження про те, що заповіт записаний з її (заповідачки) слів вірно, його зміст зрозумілий та відповідає її волі, до підписання заповіт уголос прочитаний заповідачкою, а також не зазначено повне прізвище, ім`я та по-батькові заповідачки (спадкодавця).

Відповідно до с.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України у абз.2 п.18 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі щостій ЦК немає відповідного правила.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Наведені положенням ч.2 ст.215 ЦК України встановлюють виняток із загального правила ч.1 ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ судом у межах заявлених особами вимог.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

На підставі частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані частиною першою статті 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

Крім того, визнання заповіту нікчемним за відсутності встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21) зазначено, що «свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю».

Загальні вимоги до форми заповіту урегульовано статтею 1247 ЦК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом частини першої-другої статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього кодексу).

Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до вимог пункту 1.7 глави 3 розділу ІІ Порядку нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 передбачено, що перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат».

У сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах; 6) видають свідоцтва про право на спадщину; 7) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя (частина перша статті 37 Закону України «Про нотаріат»).

За змістом пункту 1.4 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. […] Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 376/946/17 (провадження № 61-14829св18) зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису забезпечує ідентифікацію сторони (сторін) правочину та цілісність документу, в якому втілюється правочин.

При цьому слід ураховувати, що правове регулювання порядку посвідчення нотаріусом правочинів лежить поза сферою ЦК України і не є матеріальним правом. Законодавство про нотаріат і нотаріальну діяльність не може чинити негативний вплив на матеріальне право - встановлювати підстави недійсності або нікчемності правочину, якщо саме таких підстав для цього матеріальне право не містить (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20)).

Судом першої інстанції встановлено, що заповіт ОСОБА_4 складений у письмовій формі, записаний секретарем Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем ОСОБА_4 .

Водночас заповіт містить застереження, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 , встановлено особу заповідача та перевірено дієздатність, роз`яснено зміст статей 1241,1245,1254,1307 ЦК України.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для кваліфікації нікчемності заповіту ОСОБА_4 , посвідченого секретарем Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 190.

Відсутність у заповіті певних реквізитів, передбачених Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли це позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

Наведеними вище нормами не передбачено власноручного написання заповідачкою застереження про те, що заповіт записаний з її слів вірно, його зміст зрозумілий та відповідає її волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Наявність формальних порушень (як-то відсутність у графі «підпис» власноручного застереження заповідача про те, що заповіт уголос прочитаний, зазначення повного прізвища, імені та по-батькові заповідачки) саме по собі не спростовує вільне волевиявлення заповідача, яке було належним чином виражене в заповіті, та не свідчить про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту.

Так, заповіт ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. 7 травня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за номером 190, містить застереження про те, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4

ОСОБА_1 не заперечується підписання заповіту заповідачем ОСОБА_4 .

У матеріалах справи відсутні докази, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_4 щодо розпорядження належним їй майном не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2022

року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. Н. Лисак

О. О. Одинак