Справа № 159/57/23
Провадження № 2/159/330/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про вирішення клопотання

30 березня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Денисюк Т.В.

з участю секретаря судового засідання - Пустової А.Ф.,

прокурора Холейко К.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача Держгеокадастру - Кушнікової К.М. (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича про повернення позивачу позовної заяви без розгляду

у справі за позовом

заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації

до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1

з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

про визнання незаконними та скасування наказів про затвердження документації із землеустрою, витребування у власність держави земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року перший заступник керівника Волинської обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації (далі Волинська ОВА) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі Держгеокадастр) та ОСОБА_1 , в якому просив:

-визнати незаконними і скасувати накази Держгеокадастру «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» від 04.03.2021 № 249-УБД, 04.03.2021 № №250-УБД, 04.03.2021 № №251-УБД, 17.03.2021 №280-УБД, 07.04.2021 №394-УБД;

-витребувати у власність держави в особі Волинської ОВА з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровими номерами: :04:005:0926, :04:005:0924, :04:005:0925, :04:005:0927, :04:005:0928, площею по 2 га кожна, що розташовані за межами населених пунктів Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області.

Позов обґрунтований тим, що на підставі заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області видано накази від 01.02.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею по 2 га, розташованих за межами населених пунктів Колодяжненської сільської ради Ковельського району.

Наказами Держгеокадастру від 04.03.2021 № 249-УБД, №250-УБД, №251-УБД, від 17.03.2021 №280-УБД та від 07.04.2021 №394-УБД затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами:

:04:005:0926;

:04:005:0924;

:04:005:0925;

:04:005:0927;

:04:005:0928, площею по 2 га кожна, у власність ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для особистого селянського господарства.

У подальшому за договорами купівлі-продажу від 18.08.2021, від 17.03.2021, від 24.05.2021 вказані земельні ділянки перейшли у власність ОСОБА_1 .

Прокурор вважає, що розпорядження земельними ділянками здійснено Держгеокадастром поза межами його компетенції та з порушенням норм земельного законодавства, оскільки надані землі не належали до земель сільськогосподарського призначення, виділені за рахунок земель лісогосподарського призначення державної форми власності, розпорядником якої відповідно до вимог ст.122 Земельного кодексу України є Волинська обласна державна адміністрація (Волинська обласна військова адміністрація). На підтвердження своїх доводів позивач посилається на Проєкт розмежування земель державної та комунальної власності за межами населених пунктів Колодяжненської сільської ради Ковельського району, затвердженого розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 28.12.2012 №573, на Схему землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель Колодяжненської сільської ради, затвердженої розпорядженням Ковельської районної державної адміністрації від 19.06.2015 №214.

Прокурор зазначає, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних, видимих, характерних для лісу природних ознак спірних земельних ділянок, ОСОБА_1 знав або проявивши розумну обачність, міг знати про те, що лісові ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під сумнів його добросовісність.

З урахуванням наведеного позивач просить відновити порушене право власності держави на землі лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконними оспорюваних рішень Держгеокадастру та витребування земельних ділянок від кінцевого власника ОСОБА_1 .

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лавренчук О.В. у письмовому клопотанні просив повернути позивачу позовну заяву без розгляду мотивуючи тим, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя. У цій справі прокурор обґрунтував право на звернення до суду з позовом в інтересах держави бездіяльністю уповноваженого органу Волинської обласної військової адміністрації. Представник відповідача не погоджується з такою позицією позивача, Волинська обласна військова адміністрація лише у грудні 2022 року отримала від Волинської обласної прокуратури лист про нібито виявлені порушення земельного законодавства, а вже у січні 2023 року прокурором заявлений позов, що вочевидь свідчить про відсутність розумного строку для реалізації Волинською обласною військовою адміністрацією підстав і можливостей самостійно захищати свої права.

Крім того, представник відповідача посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 вважає неможливим звернення прокурора в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, який також є державним органом і діє в інтересах держави. Збіг позивача і відповідача, на думку представника, є підставою для залишення позову без розгляду.

Представник відповідача Держгеокадастру ОСОБА_8 клопотання адвоката Лавренчука О.В. підтримала.

Прокурор у письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні клопотання. Зазначив, що листом від 28.11.2022 №15-1567 вих 22 прокурор повідомив Волинську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення земельного законодавства і просив надати інформацію чи будуть вживатись заходи з метою повернення спірних земельних ділянок. У відповіді від 08.12.2022 Волинською обласною військовою адміністрацією повідомлено прокурору про відсутність можливості пред`явлення позову самостійно та відсутність заперечень щодо представництва прокурором інтересів держави в особі адміністрації. Листом від 29.12.2022 №15-1734 вих.22 прокурор повідомив Волинську обласну військову адміністрацію про ініціювання даного позову і роз`яснив право оскаржити підстави представництва прокурором інтересів держави. Після відкриття судом провадження у цій справі адміністрація письмово повідомила про відсутність відповідних заперечень.

Також прокурор вважає помилковими посилання представника відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19, як на підставу для залишення позову прокурора без розгляду. Просить суд врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, де досліджуючи у взаємозв`язку питання можливості подання прокурором позову з єдиною позовною вимогою про визнання незаконним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень Велика Палата Верховного Суду підтвердила ефективність такого способу захисту задля захисту інтересів територіальної громади, як власника землі. На думку прокурора його позов спрямований на повернення землі дійсному власнику народу України, тому участь у спорі на стороні позивача і відповідача державних органів не може бути перешкодою для вирішення справи по суті.

Вивчивши доводи сторін і матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина четверта статті 42 ЦПК України).

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно частин першої, третьої, шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 зробила висновок про те, що для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Процесуальні та матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбулося із порушенням установленого законом порядку. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

А тому, звертаючись до суду з позовом, прокурор повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається, що позов першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури подано в інтересах держави в особі Волинської ОВА. Підстави для представництва обґрунтовані тим, що рішення Держгеокадастру, про визнання незаконними і скасування яких заявлено вимоги, прийняті щодо землі, якою, на думку позивача, вправі була розпоряджатися Волинська обласна державна адміністрація (далі Волинська ОДА), а у зв`язку з введенням воєнного стану та утворенням Указом Президента України від 24.02.2022 тимчасового органу - Волинської ОВА.

28.11.2022 прокурор проінформував Волинську ОВА про виявлені у ході досудового розслідування кримінального провадження №00000172 порушення вимог земельного законодавства щодо розпорядження землями державної власності. Волинська ОВА повідомила прокурору про відсутність заперечень проти подання позову, не висловлювала про наміри самостійно звернутися із позовом до суду та не ініціювала проведення перевірок щодо повідомлених прокурором фактів, одночасно засвідчила відсутність коштів для звернення до суду з позовом.

Накази Держгеокадастру, про визнання незаконними та скасування яких заявлено позов, прийняті у березні 2021 року, з цього часу і до моменту звернення прокурора у суд, Волинська ОДА чи Волинська ОВА не вживали заходів для усунення порушень законодавства щодо розпорядження землями державної власності (які на думку прокурора існують), у подальшому остання не оскаржувала наявність у прокурора підстав для представництва в суді її інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 дійшла висновку, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду, вже сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, наведені прокурором у позовній заяві підстави для звернення до суду в інтересах держави є обґрунтованим.

Суд також відхиляє доводи адвоката Лавренчука О.В. щодо необхідності залишити позов без розгляду у зв`язку з тим, що у цій справі позивачем і відповідачем є держава в особі своїх органів, що унеможливлює наявність спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 вказала, що подібні мотиви можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, а не залишення його без розгляду.

Крім того, наявність чи відсутність у Держгеокадастру повноважень на розпорядження спірними земельними ділянками, оцінка ефективності способу захисту про скасування оскаржуваних наказів Держгеокадастру з поєднанням індикаційного позову, повинні бути предметом самостійної оцінки суду за результатами розгляду справи.

З урахуванням наведеного суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача про повернення позовної заяви прокурору без розгляду.

Керуючись статтями 56, 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича про повернення позовної заяви позивачу без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий Т. В. Денисюк