Провадження №4-с/369/86/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

за участі:

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника стягувача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання дій незаконними, скасування постанов, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що приватним виконавцем Крегул І.І. відкрито виконавче провадження 27 червня 2023 року та постановами накладено арешт на все її майно, грошові кошти, визначено розмір мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження та розмір основної винагороди. Вважає, що дані постанови суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та порушують її права.

Так, судовою ухвалою було проведено заміну боржника ОСОБА_4 на його правонаступників: її ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_5 , але в межах вартості майна, прийнятого у спадщину. Тобто ухвала містить відкладальну умову: після одержання майна у спадок та в межах вартості такого майна.

Але вона жодного майна у спадок не отримувала. Тому виконавець не мав права відкривати виконавче провадження та приймати оскаржувані постанови. Виконавець при відкритті провадження не перевірив наявність успадкованого майна, його вартість, передчасно прийняв постанови та ще й стягнув винагороду приватного виконавця. Оскаржувані постанови позбавляють її конституційного права на володіння, користування та розпорядження своїм власним майном, яке жодним чином не стосується спадщини.

Просила суд:

визнати рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. протиправними у виконавчому провадженню ВП 72126564;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП 72126564;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року про арешт всього рухомого та нерухомого майна божника ОСОБА_1 по ВП 72126564;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року про арешт коштів боржника лупу В.С., що містяться на відкритих рахунках, чи тих, що будуть відкриті в межах суми стягнення 9 154 283,41 грн. у ВП 72126564;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року про визначення для боржника ОСОБА_1 розміру додаткових витрат в розмірі 894,61 грн. у ВП 72126564;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 823 117,17 грн. у ВП 72126564;

скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року про розмір мінімальних витрат для боржника ОСОБА_1 в розмірі 100 грн. у ВП 72126564.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року відкрито провадження.

08 серпня 2023 року до суду надійшли копія матеріалів виконавчого провадження від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. ВП 72126564.

09 серпня 2023 року до суду подані заперечення на скаргу від представника стягувача АТ «Сенс Банк». Не погоджуючись з доводами скарги вказав, що у поданій скарзі не вказано, яку норму закону порушено приватним виконавцем, не вказала які її права порушені. Не подала виконавцю жодного документального доказу про те, що накладено арешт на майно, яке є її приватною власністю. В ухвалі суду про заміну сторони виконавчого провадження не вказано жодної відкладальної умови, а обсяг спадкоємця боржника визначається вже приватним виконавцем при примусовому виконанні рішення суду. Арешт майна застосовується виконавцем для реального виконання. Вважають, що при відкритті виконавчого провадження, прийняття постанов про арешт коштів та майна боржника приватний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Просили відмовити у задоволенні скарги.

У судовому засіданні стягувач ОСОБА_1 та її представник скаргу підтримали та просили задоволити вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник стягувача АТ «Сенс Банк» проти доводів скарги заперечував, просив відмовити у задоволенні.

У судове засідання представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На виконання вимог ухвали про відкриття надав копії матеріалів виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді скарги встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк суму заборгованості по кредиту в розмірі 8 317 730,64 грн. та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

07 серпня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення.

20 травня 2015 року держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю. було відкрито виконавче провадження №47616420 на підставі виконавчого листа №2/369/4284/13 від 07.08.2014 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року:

замінено стягувача ПАТ «Укрсобанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ЄРДПОУ 00039019) на його правонаступника АТ «Альфа-банк» (03150, м. Київ, вул. Васильківська, 100, ЄРДПОУ 23494714) у цивільній справі №369/10609/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованостi за договором кредиту;

заміненосторону (боржника) виконавчого провадження по цивільній справі № 369/10609/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту, із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на його правонаступників ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) в межах вартості майна прийнятого у спадщину.

Постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Охріменко Н.М. від 05 червня 2023 року (на підставі заяви АТ "СЕНС БАНК" від 31.05.2023 вих. №21934-74/2023 про повернення виконавчого документа стягувачу та п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»), виконавчий документ повернуто стягувачу.

27 червня 2023 року представник стягувача АТ «Сенс Банк» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа 369/10609/13ц (ВП 72126564).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 100 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року стягнено з боржника основну винагороду приватного виконавця в розмірі 832 117,16 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року визначено розмір додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 894,61 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 9 154 283,41 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. від 27 червня 2023 року накладено арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунку (вкладах) чи на зберіганні у банківських установах та належать боржнику у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 9 154 283,41 грн.

Також виконавцем зроблені запити до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України, Міністерства внутрішніх справ України, вимоги до ГУ Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Територіальний сервісний центр МВС №3246, ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин», Києво-Святошинського державна нотаріальна контора.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Так, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах "Ді Педе проти Італії" (Di Pede v. Italy) та "Заппія проти Італії" (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Із поданої заяви про відкриття виконавчого провадження, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що стягувач додав також правовстановлюючі документи на нерухоме майно (акт на землю, технічний паспорт, свідоцтво про право власності на житловий будинок), яке належало боржнику/спадкодавцю ОСОБА_4 .

Оскільки приватним виконавцем не встановлено підстав для повернення виконавчого листа або для відмови у відкритті виконавчого провадження (не вказані такі підстави і в скарзі ОСОБА_1 )), тому його дії по прийняттю виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Посилання боржника на те, що виконавчий лист містить відкладальну умову (з моменту отримання майна у спадок), суд до уваги не приймає, оскільки такої умови (відкладальної) судом не визначалось, а питання погашення заборгованості спадкодавця визначається вже виконавцем при виконанні судового рішення. Тому доводи скарги в цій частині є необгрунтованими.

Щодо постанов про накладення арешту на грошові кошти та майно боржника.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_1 вказувала, що приватним виконавцем у порушення вимог накладено арешт на її особисте майно та грошові кошти. Її картковий рахунок заблокований. Це її рахунок, її майно, а не померлого ОСОБА_4 . Такі доводи суд оцінює критично.

Так, відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

З поданих суду матеріалів виконавчого провадження встановлено, що виконавцем також відповідними постановами визначено основну винагороду виконавця та витрати виконавчого провадження, що складає значну суму (більше 800 000 грн.). На час розгляду скарги відповідні постанови не скасовані в судовому порядку.

Доказів того, що виконавець у порушення закону наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 , що перевищує суму стягнення, або на майно, яке належить їй на праві особистої приватної власності, та яке не входить до спадкової маси, ОСОБА_1 суду не надала. По суті обмежилась лише власними поясненнями, клопотань про витребування доказів нею не заявлено, не повідомлено про причини неможливості подати такі докази. До скарги нею додано лише роздруківку з невідомого джерела щодо наявності арешту на рахунку. Разом з тим, з нього не можливо встановити, що це за рахунок, коли відкритий, наявність грошових коштів, які перевищують суми, вказаних виконавцем. Також суд враховує, що боржник ОСОБА_1 має право звернутись до виконавця з відповідними заявами щодо зняття арешту з майна або рахунків, які не входять до спадкової маси, або рахунки, на які не може бути накладений арешт. Відсутні такі докази й в матеріалах виконавчого провадження. Тому доводи скарги про незаконність накладення арешту на рахунок та майно боржника не знайшли свого підтвердження при розгляді скарги.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи подані сторонами докази, надані сторонами пояснення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог скарги в частині визнання дій неправомірним та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арештів на майно та грошові кошти боржника.

Щодо визнання неправомірними рішення та дій приватного виконавця та скасування постанов про визначення розміру додаткових витрат, мінімальних витрат у виконавчому провадження, постанови про стягнення основної винагороди виконавця.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, провадження в цій частині підлягає закриттю з роз`ясненням права боржника ОСОБА_1 звернутись з оскарження даних постанов в порядку адміністративного судочинства.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання дій незаконними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника, арешт коштів боржника відмовити.

Провадження по скарзі в частині визнання неправомірними рішення та дій приватного виконавця та скасування постанов про визначення розміру додаткових витрат, мінімальних витрат у виконавчому провадження, постанови про стягнення основної винагороди виконавця закрити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 04 вересня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ