Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/704/22

Провадження № 2/126/73/2023

"23" березня 2023 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району про визнання права власності на цінні папери,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача Бершадської міської ради Гайсинського району про визнання права власності на цінні папери за набувальною давністю з тих підстав, що як стверджує, ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала в с.Осіївка, Гайсинського району Вінницької області, що підтверджує копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . Оскільки остання перебувала у похилому віці та потребувала постійного догляду і піклування, а рідних дітей у неї не було, тому на її прохання вона постійно здійснювала за нею догляд до дня її смерті, так являлася їй племінницею, за що остання ще при житті передала їй у користування розпайовану земельну ділянку, на яку на підставі рішення Бершадської РДА від 04.04.1997 року №110 року було видано сертифікат серії НОМЕР_3 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба», розміром 2,46 умовних кадастрових гектарів. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з сертифікату серії НОМЕР_3 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба», розміром 2,46 умовних кадастрових гектарів. На час смерті ОСОБА_3 діяв Цивільний кодекс Української PCP (1963 року), який визначав коло спадкоємців за законом та заповітом, а оскільки спадкоємців за законом та заповітом у покійної не було, а при житті тітка не встигла оформити на неї заповіт, тому з часу її смерті і до теперішнього вона продовжую користуватись належним покійній спадковим майном. Частиною 3 ст.5 ЦК України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавств який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу ЦК України застосовується до цивільних відносин, виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст.5 ЗК України (в ред. 1990 року), належним ОСОБА_3 сертифікатом на право приватної власності на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 була законодавчо закріплена колективна власність на землю. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шосте і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути переда у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Відповідно до Указу Президента України: від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи що прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництв та від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» земельний пай це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих державою у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Згідно п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666 право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Пунктами 16-17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України (2001 року) визначають, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 01.01.2004, то згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно з ст. 524 ЦК УРСР 1963 р. спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 цього кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Коло спадкоємців визначають ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 р. За змістом цих статей ЦК УРСР в ред. 1963 року вона, як племінниця померлої ОСОБА_3 не входила до кола її спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України в теперішній редакції право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно віл права попереднього власника на цю річ, воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння: відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності майно за набувальною давністю. При ньому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майні, протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч. 3 ст. 344 ЦК України), не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття.

При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Згідно зі ст. 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний напір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передач прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) відноситься до цінних паперів, оскільки він має відповідні реквізити, що посвідчують майнове право, визначають взаємовідносини особи, яка видала цінний папір і особи, яка має права на цінний папір та передбачає зобов`язання за цінним папером (виділення земельної ділянки в натурі), а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено набуття права власності за набувальною давністю, зокрема, на цінні папери, за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене та оскільки вона не є спадкоємцем майна покійної, проте фактично вступила в управління та володіння всім спадковим майном померлої, в тому числі і сертифікатом, та вже більше 20 років відкрито користується ним, вважає, що має право на цей сертифікат як цінний папір за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України.

Просить ухвалити рішення суду, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на цінний папір та права за ним, а саме на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Бершадської РДА від 04.04.1997 року №110, що належав ОСОБА_3 , як члену КСП «Дружба» с.Осіївка, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивача підтримує позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві, просить їх задовольнити, справу розглядати без неї.

Представник відповідача про час, місце і дату розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до «Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод» має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних, «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64), тобто наявне майно ("existing possessions").

В судовому засіданні встановлено, що позивач, починаючи з 21.10.1997 року відкрито безперервно та добросовісно користується майном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала в с.Осіївка, Гайсинського (колишнього Бершадського) району Вінницької області, та котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 .

Суду позивачем представлено оригінал сертифікату серії НОМЕР_3 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» с.Осіївка Бершадського (тепер Гайсинського) району Вінницької області, розміром 2,46 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку було передано ОСОБА_3 згідно рішення Бершадської РДА від 04.04.1997 року №110. Сертифікат зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 112 від 15 травня 1997 року, виданого на підставі рішення Бершадської РДА від 04.04.1997 року №110.

Зазначений сертифікат має ознаки цінного паперу, оговорені у ст. 194 ЦК України, тому являється об`єктом цивільних прав. Згідно ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є гроші та цінні папери, інше майно.

Стаття 325 ЦК України стверджує, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Власник цінного паперу ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 47, виданим 22.10.1997 року Осіївською сільскою радою Бершадського району.

Згідно довідки відділу Держземагенства у Бершадському районі №6475 від 08.12.2014 року ОСОБА_3 була включена у списки КСП «Дружба» с.Осіївка, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю і був виданий сертифікат серії НОМЕР_3 на земельну частку (пай), розміром 2.46 га згідно розпорядження РДА № 110 від 04.04.1997 року.

Згідно представленої суду довідки № 315, виданої Осіївським старостинським округом в с. Осіївка Бершадської міської ради, спадкове майно після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла позивач ОСОБА_4 , яка вступила в управління та володіння майном.

Правила ст. 344 ЦК України щодо набувальної давності поширюються на випадки, коли володіння почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік може починатися з 1 січня 2001 року, як зазначено в пункті 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на які- не будь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи із приписів цієї правової норми тільки за судовим рішенням позивачка може набути прав на зазначений цінний папір - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, в позасудовому порядку реалізувати своє право вона позбавлена можливості.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Таким чином, відлік набувальної давності в даному випадку починається з 01.01.2001 року та перевищує п`ять років, що є підставою для задоволення заявлених позивачкою вимог.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито, безперервно володіє сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, суд вважає за можливе, визнати за позивачем право власності на цей цінний папір, який належав померлій ОСОБА_3 , в порядку набувальної давності.

На підставі наведенного, ст.ст. 15, 16, 177, 194, 319, 328, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Бершадської міської ради Гайсинського району (вул. Героїв України 23, м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області) про визнання права власності на цінні папери - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Бершадської РДА від 04.04.1997 року №110, що належав ОСОБА_4 , як члену колгоспу «Дружба», яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Бершадський районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 30.03.2023.

Суддя В. І. Гуцол