Cправа № 563/708/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року

Корецький районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Загородько Н.А.

секретар судового засідання Дулюк А.О.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що влітку 1992 року вона за домовленістю з ОСОБА_3 , почала проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач та ОСОБА_3 домовились, що останній продасть за 2000 доларів США, вищенаведений житловий будинок, а саме його частину, що перебуває у його власності та земельну ділянку, що знаходиться поблизу вказаного житлового будинку. Кошти ОСОБА_3 були передані, однак будь-яких догорів з приводу вказаних домовленостей сторони не укладали, та після вказаних обставин, позивач та ОСОБА_3 більше не бачились. Позивач проводила у будинку ремонти, займалася його доглядом та утриманням, утримувала земельну ділянку в належному стані відповідно до її цільового призначення, таким чином вважала себе власником будинку та земельної ділянки. У 2023 році позивач мала намір оформити право власності на житловий будинок та земельну ділянку, однак як вияснилось, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкове майно оформив на себе його син ОСОБА_2 .. При цьому встановлено, що частина 18/100 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 1997 року. Пізніше, позивачем встановлено, що у 1998 році житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_2 . Земельна ділянка, на якій знаходиться частина житлового будинку, розміром 0,06 га за цільовим призначення будівництво, обслуговування житлового будинку та господарських будівель належить ОСОБА_2 згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-PB №029968 від 10 вересня 1999 року. Позивач не знала та не могла знати, що станом на 2023 рік, власником житлового будинку та земельної ділянки є ОСОБА_2 , оскільки всі домовленості щодо продажу житлового будинку та земельної ділянки були з його батьком ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 ніколи не повідомляв позивачу, що законним власником житлового будинку та земельної ділянки є саме він.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, давнісний володілець повинен довести факти добросовісності заволодіння, відкритості, безтитульності, безперервності і тривалості свого володіння.

Як встановлено, частина 18/100 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 1997 року.

Позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє будинком в цілому понад 30 років, утримує будинок, проводить необхідні ремонтні роботи. Протягом всього часу володіння будинком позивач не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Відповідно до листа № 03-01-16/1020 від 02.06.2023 року, наданого Корецькою міською радою, інформація про те хто був зареєстрований в будинку за адресою АДРЕСА_2 , на момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня в реєстрі територіальної громади.

Як вбачається з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 72688371 та 72688392 від 02.06.2023 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не заведена, заповіт відсутній.

Отже, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, які є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання відповідачем позову не суперечить закону, визнання права власності за позивачем не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, наявні всі необхідні елементи набувальної давності, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,12,76-81,206, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель розміром 0,06 га, що належить ОСОБА_2 згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-PB №029968 від 10 вересня 1999 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: