КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/5051/22 Головуючий у суді першої інстанції - Гончарук В.П.
Номер провадження № 22-ц/824/6152/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину та додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із позовом, відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчатися, в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з 02 серпня 2022 року і до досягнення сином 23-річного віку; стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені нею додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року у розмірі 86 268,26 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 наперед додаткові витати на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що пов`язані з відвідування басейну, у розмірі 1 050 гривень щомісячно, починаючи з 22 червня 2022 року до травня 2025 року включно; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 наперед додаткові витати на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що пов`язані з проходженням курсів масажу, у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 22 червня 2022 року до травня 2025 року включно та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 жовтня 2003 року між неї та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 1491 від 04 жовтня 2003 року та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . Вказано, що від шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з позивачем.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у справі № 755/3433/20 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 дитина досягає повноліття, проте продовжує навчатися, що підтверджується довідкою №75 від 04 лютого 2021 року, №130 від 23 травня 2022 року, №13 від 23 травня 2022 року Київського державного коледжу туризму та готельного господарства. Дитина наразі не може сама себе матеріально забезпечувати, оскільки навчається на денній формі, через стан здоров`я значно обмежена у виконанні певних робіт, що підтверджує Виписка від лікаря-педіатра за Декларацією ( ОСОБА_4 ) КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва, від 25 травня 2022 року.

В позовній заяві зазначено, що дитина є досить хворобливою, потребувала оперативного втручання по видаленню металевої пластини з грудної клітки, має проблеми із зором, шкірою та стопами, неврологічні та стоматологічні питання, що потребували негайного втручання.

ОСОБА_2 вказує, що будь-якими способами намагається вилікувати свою дитину, забезпечити для сина належний спосіб існування, при цьому відмовляючи у забезпеченні навіть своїх елементарних потреб, однак самостійно зробити цього не може, через елементарний брак коштів. Відповідач на контакт із позивачем не йде взагалі, не цікавиться життям, здоров`ям та станом навчання своєї дитини. Також, позивачем за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року було понесено додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 в частині його розвитку та навчання.

Таким чином, позивач вважає, що враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не страждає на хронічні захворювання, не являється інвалідом, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей або повнолітніх дітей, які потребують його матеріальної допомоги, не утримує своїх батьків чи інших осіб, розмір аліментів та додаткових витрат повинен бути стягнутий з останнього.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року позовні вимог ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 02 серпня 2022 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати пов`язані з лікуванням та розвитком їхнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року у розмірі 86268,29 грн. В решті задоволення позовних вимог відмовити. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що позивач в ході розгляду справи не довела, що для дитини лікування або здійснення певних лікарських процедур необхідно проводити саме в приватних лікарнях або вказане викликано особливими обставинами, а отже, необхідно саме в приватних лікарнях проводити, адже вони кращі, або державні чи комунальні лікарні не в змозі забезпечити належне лікування.

Апелянт наголошує, що позивач ігнорувала та не цікавилась його думкою щодо можливості фінансування лікування дитини саме у приватних, занадто дорогих лікарнях.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що витрати на лікування у дорогих приватних лікарнях не підлягають відшкодуванню з його боку, оскільки таке рішення було добровільним волевиявленням позивача по справі, яке було ухвалено без погодження із відповідачем.

Доводами апеляційної скарги також є те, що позивач включила до переліку додаткових витрат засоби особистої гігієни та взуття, що, на думку апелянта, не охоплюється додатковими витратами на дитину.

ОСОБА_1 вважає, що не підлягають до стягнення й витрати, які були здійсненні на оплату навчання на ІТ курсах у навчальному центрі «Данко» - 2 480 грн, а також витрати на оплату навчання в освітньому центрі з підготовки до ЗНО - 21 232 грн.

Апелянт вважає, що витрати на навчання відносяться до загального розвитку дитини і є необов`язковим, а добровільним волевиявленням батьків.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що оплата виготовлення закордонного паспорту для дитини також не може бути включена до додаткових витрат на дитину. ОСОБА_1 посилається на те, що в даний момент він офіційно не працевлаштований й за три місяці його дохід становить 3 432,30 грн, а тому він не має можливості сплатити та сплачувати додаткові витрати на дитину у великому розмірі.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року в частині стягнення додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням та розвитком їхнього спільного сина ОСОБА_3 за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року у розмірі 86 268,29 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

04 березня 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що відповідач по справі був обізнаний із тим, що його син має значні проблеми зі здоров`ям і потребує постійного лікування. Вказано, що ще під час спільного проживання позивача та відповідача у їх спільного сина почалися серйозні проблеми зі здоров`ям й у 2018 році позивач та відповідач вдвох приймали рішення щодо місця лікування дитини, зокрема, щодо проведення хірургічної операції на грудній клітині. Зазначено, що вказану операцію проводив європейський лікар-хірург, якого було запрошено з Барселони, оскільки українські лікарі не мали такого досвіду для проведення операції. У зв`язку із встановленим діагнозом та проведеною хірургічною операцією дитини перебувала на постійному спостереженні у лікаря хірурга-ортопеда ОСОБА_6 , а у подальшому і після розірвання шлюбу вказаний лікар продовжував лікування та реабілітацію дитини, що було максимально доцільним для його лікування.

У відзиві наголошується, що такі оперативні втручання не здійснюються в Україні та не фінансуються за рахунок держави, а ліки в Україні також не є безкоштовними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що засоби особистої гігієни та взуття було включено до додаткових витрат на дитину, то представник позивача зазначила, що для дитини було придбано спеціальне ортопедичне взуття з метою лікування, на підставі відповідного висновку ортопеда, а тому є додатковою витратою та не покривається аліментами, як повсякденний одяг чи взуття. Вказано, що дитина носить ортопедичне взуття з першого року життя, а тому відповідач по справі був належним чином обізнаний про даний факт.

У відзиві також вказано, що витрати на оплату курсів по підготовці до ЗНО відносяться до додаткових витрат на дитину, оскільки базуються на особливостях дитини й пов`язані із розвитком його здібностей, а витрати на оплату закордонного паспорту для дитини необхідні оскільки дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті.

Також представник позивача звертає увагу, що у власності відповідача перебуває земельна ділянка площею 0,0859 га в с. Михайлівська-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, автомобіль Шевролет Лачетті, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а також квартира в АДРЕСА_1 , що є свідчення про його забезпеченість та можливість надання вказаних коштів.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 1491 від 04 жовтня 2003 року та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з позивачем.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року у справі № 755/3433/20 (з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року про виправлення описки) частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 жовтня 2003 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1491 - розірвано; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 02 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 13 848,95 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 наперед додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що пов`язані з відвідуванням басейну, у розмірі 625 гривень щомісячно, починаючи з 01 червня 2020 року до травня 2022 року включно. В іншій частині позову - відмовлено (а.с.18-22).

Судом першої інстанції також було встановлено, що позивач витратила кошти на лікування та розвиток здібностей дитини за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року у розмірі 172 536,58 грн, що підтверджується медичною документацією, фіскальними чеками, актами про надання послуг, копії яких додані до матеріалів справи (а.с.23-136).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 86 268,29 грн, мотивував своє рішення тим, що з матеріалів справи вбачається, що позивач витратила кошти на лікування та розвиток здібностей дитини за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року у розмірі 172 536,58 грн, що підтверджується медичною документацією, фіскальними чеками, актами про надання послуг, копії яких додані до матеріалів справи. Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача половини розміру додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням та розвитком їхнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року у розмірі 86 268,29 грн, оскільки позивачем було доведено факт понесених додаткових витрат та що такі витрати безпосередньо пов`язані з хворобою та розвитком дитини. Крім того, судом було зазначено, що відповідачем не подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання ним коштів на утримання неповнолітнього сина, в тому числі, щодо участі у додаткових витратах на його утримання, за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції неправомірно стягнув із відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину, зокрема, щодо медичного лікування, то апеляційний суд звертає увагу, що позивачкою було надано відповідні письмові докази, зокрема, виписки з історії хвороби, консультативні висновки лікарів, а також листи призначення щодо необхідних ліків для дитини, які підтверджують, що вказані витрати були зумовлені медичними показаннями й були необхідні для здоров`я дитини.

Разом з тим, дослідивши надані документи щодо витрат понесених позивачкою на медичні послуги для дитини, апеляційний суд встановив, що деякі витрати, зокрема, проведення дослідження - аналізу на COVID-19 на загальну суму 3 530 грн (580 грн - а.с.58; 980 грн - а.с.102; 1130 грн - а.с.74; 840 грн - а.с.96), половина суми якої покладається на відповідача по справі - 1 765 грн, не підлягають до стягнення, оскільки позивачкою не було надано належних та допустимих доказів щодо необхідності проведення вказаних досліджень в приватних лабораторіях, а не в комунальних медичних закладах. Апеляційний суд звертає увагу, що вказану послугу можна було здійснити безкоштовно за направленням лікаря у комунальному медичному закладі.

Таким чином, вказані витрати на проведення дослідження - аналізу на COVID-19 в розмірі 1 765 грн не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Із вказаних міркувань до стягнення не підлягають також витрати на проведення чистки зубів, яку було зроблено в приватному закладі «Дарница-Дент» у розмірі 1 150 грн, половина вартості якої припадала на відповідача по справі у розмірі 575 грн.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині неправомірності стягнення витрат на оформлення закордонного паспорту у розмірі 1 271,81 грн (половина вартості якої припадає на відповідача та становить 635,90 грн), оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо необхідності оформлення вказаного документу на дитину й вказані витрати не є такими, що викликані особливими обставинами.Позивачем не доведено, що такі витрати були необхідними, неминучими та такими, що нерозривно пов`язані з необхідністю проходження дитиною курсу лікування.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що витрати позивача на оплату послуг з підготовки спільного сина для здачі ЗНО та вступу до вищого навчального закладу, не є додатковими витратами на дитину, а також щодо неправомірного стягнення вартості курсів ІТ, то апеляційний суд керується наступним.

З наданих позивачкою документів вбачається, що вона сплатила за навчання сина на курсах ІТ грошові кошти у розмірі - 1 271,81 грн (а.с.125-126), а також за послуги з підготовки дитини до здачі ЗНО - 20 848,75 грн (а.с.121-124). Разом витрати на вказане навчання спільного сина становить - 22 120,56 грн (половина вартості якої становить 11 060,28 грн).

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що витрати на курси з підготовки до ЗНО та на курси з ІТ не є звичайними, а викликані особливими обставинами, пов`язаним з розвитком здібностей дитини та таланту щодо цих наук; позивачем також не подано доказів того, що між нею та відповідачем було узгоджено таке питання в частині, що стосується їх вартості, а, відтак, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відсутні підстави вважати вказані витрати додатковими у розумінні ст. 185 СК України.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру додаткових витрат на дитину, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача з 86 268,29 грн до 71 628,02 грн (86 268,29 - 14 640,27).

Всі інші витрати, які здійснила позивачка на лікування спільного з позивачем сина є обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вказаних позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 1 488,60 грн, а апеляційну скаргу було задоволено на 17% (тобто задоволеними залишаються 83% позовних вимог), то апелянту підлягає до компенсації судовий збір за рахунок держави у розмірі 253,06 грн, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року змінити в частині розміру додаткових витрат, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , пов`язаних з лікуванням та розвитком спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 червня 2020 року по 20 червня 2022 року зменшивши вказаний розмір із з 86 268,29 грн до 71 628,02 грн ( сімдесят одна тисяча шістсот двадцять вісім гривень 02 копійки) .

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 253,06 грн. за рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв