Провадження № 2/537/196/2023
Справа № 537/3194/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання Бакай М.С., представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці, в загальному порядку, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики згідно якого прохав суду стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 50 000,00 доларів США та суму сплаченого судового збору.

Свої вимоги мотивував тим, що 19 листопада 2009 року у відповідності до укладеного письмового договору позики він передав ОСОБА_5 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ 1 828 500 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень. Відповідач мала повернути кошти до 19 листопада 2019 року, але до теперішнього часу ОСОБА_5 борг не повернула, чим не виконала взяті на себе зобов`язання.

Пунктами 4,5 договору передбачено, що позика надається шляхом передачі готівкових коштів позичальнику під час підписання Сторонами цього Договору. Підписання цього Договору позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики в розмірі, зазначеному в п.3 цього Договору. Строк повернення позики складає 10 (десять) років, починаючи з моменту передачі готівкових коштів.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону.

Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики і в іноземній валюті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

19.11.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. У відповідності до п. 1.1. вказаного договору поруки Поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язків ОСОБА_5 (надалі іменується «Боржник») перед кредитором за Договором про надання позики від 19 листопада 2009 року, який укладено між позивачем відповідачем, надалі іменується «Основний договір».

П.п. 2.1., 2.2. договору поруки передбачено, що у випадку порушення Боржником обов`язку за шовним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України у випадку солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з їх окремо.

На підставі викладеного, прохає стягнути борг за договором позики солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 29.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження призначивши підготовче судове засідання.

28.02.2023 року від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, на предмет того чи виконано підпис та напис « ОСОБА_3 » від імені ОСОБА_3 в графі «Поручитель» на другому аркуші договору перуки від 19.11.2009 року тією особою, від імені якої він зазначений?

14.04.2023 року в підготовчому судовому засіданні представником позивача надано оригінали: Договору поруки від 19.11.2009 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; вимоги від 27.07.2022 року ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення позики; опис вкладення до цінного листа на ім`я ОСОБА_5 ; вимоги від 27.08.2022 року ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про повернення позики.

09.05.2023 року від позивача ОСОБА_4 надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої враховуючи той факт, що з 19.11.2019 року позивач протиправно був позбавлений можливості користуватися коштами, прохав стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 50 000 доларів США; 617 822,50 грн індексу інфляції; 164 520 грн трьох відсотків річних та суму сплаченого судового збору.

31.05.2023 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про застосування строку позовної давності та відмови у задоволення позову. У заяві вказав, що позивач у позові зазначає, що 19.11.2009 року між ними було укладено договір поруки та у відповідності до п. 1.1. вказаного договору поруки Поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язків ОСОБА_5 за Договором про надання позики від 19 листопада 2009 року.

Статтею 559 ЦК України регулюються питання припинення поруки. У відповідності до ч.4 порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Договір позики та договір поруки були укладені 19.11.2009 року, строк дії договору 10 років, тобто до 19.11.2019 року. Таким чином, вимога про повернення позики мала бути пред`явлена не пізніше 19.05.2020 року, натомість вимога про сплату заборгованості була пред`явлена до нього тільки 17.08.2022 року, тому прохає застосувати строк позовної давності.

31.05.2023 року у підготовчому судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 відмовився від поданого клопотання про призначення експертизи, вказавши, що підпис у договорі поруки виконано ним особисто, позов не визнав та прохав відмовити у задоволенні у зв`язку зі сплином строку позовної давності про застосування якої подав заяву.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року клопотання відповідача ОСОБА_3 про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи залишено без розгляду. Підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити з підстав викладених у поданих заявах по суті. Надав суду оригінал договору позики від 19.11.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, прохав застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, згідно поданої ним заяви.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, правом на подання відзиву не скористалася.

Суд, заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 19 листопада 2009 року між ОСОБА_4 (Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник) було укладено письмовий договір позики.

Згідно п.1, п.2 Договору позики в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти (надалі іменується «позика»), а останній зобов`язується використати за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Цільове призначення позики: побутові потреби.

Згідно до п.3 Договору позики розмір позики складає 50000 (п`ятдесят) тисяч доларів США, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 399 500,00 (триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Пунктами 4, 5 Договору позики визначено, що позика надається шляхом передачі готівкових коштів Позичальнику під час підписання Сторонами цього Договору. Підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики в розмірі, зазначеному в п. 3 цього Договору.

Згідно п.6, п.7 Договору позики строк повернення позики складає 10 (десять) років, починаючи з моменту передачі готівкових коштів. Позика підлягає поверненню у доларах США шляхом передачі грошових коштів Позикодавцю.

Згідно до п.9 Договору позики у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору (надалі іменується «порушення Договору»), Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Згідно п.13 Договору позики цей Договір є укладеним і набуває чинності з моменту передання позики Позикодавцем Позичальникові та діє до 19 листопада 2019 року, проте в будь-якому випадку до його виконання сторонами.

19 листопада 2009 року між ОСОБА_3 (Поручитель) та ОСОБА_4 (Кредитор) було укладено письмовий договір поруки.

Згідно п.1.1. Договору поруки в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов`язків ОСОБА_5 , (надалі іменується «Боржник») перед Кредитором за Договором про надання позики від 19 листопада 2009 року (надалі іменується «Основний договір»).

Згідно п. 1.2. Договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений із змістом вищезазначеного Основного договору, зокрема про суму позики у розмірі 50 000 (п`ятдесят) тисяч доларів США, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 399 500,00 (триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. та про строк повернення позики - 19 листопада 2019 року.

Розділом 2 договору поруки передбачено обов`язки стон, та обсяг відповідальності поручителя, а саме: п.2.1. У випадку порушення Боржником обов`язку за основним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники; п.2.2. Поручитель не відповідає за сплату Боржником процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені); п. 2.3. Поручитель, який виконав обов`язки Боржника, отримує всі права Кредитора у частині виконаного обов`язку за основним договором; п.2.4. Після виконання Поручителем обов`язків Боржника за основним договором Кредитор зобов`язується передати Поручителеві документи, що підтверджують такі обов`язки Боржника, протягом 5 робочих днів з моменту проведення виконання.

Розділом 3 договору поруки передбачено порядок виконання зобов`язань поручителем: п.3.1. У разі несплати Боржником суми боргу в строки, передбачені основним договором, Кредитор звертається з письмовою вимогою до Боржника про повернення суми боргу за основним договором; п.3.2. Якщо Боржник не виконає письмову вимогу Кредитора, передбачену п. 3.1 цього Договору, в строк 10 календарних днів або виконає її частково, Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору несплачену Боржником суму (у розмірі, передбаченому п. 1.2. цього Договору) в строк 10 календарних днів шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок Кредитора або готівковими коштами; п.3.3. Кредитор має повідомити Поручителя про обов`язок останнього, передбачений п. 3.2 цього Договору письмово.

Згідно п.4.1. Договору поруки у випадку порушення Договору, Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України.

Згідно п.5.1 Договору поруки цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до моменту повного його виконання або припинення Основного договору.

Як встановлено у судовому засіданні у зв`язку з невиконанням в строк договору позики, 27.07.2022 року ОСОБА_4 цінним листом направив ОСОБА_5 письмову вимогу про негайне повернення суми позики шляхом готівкового повернення суми у розмірі 50 000 доларів США.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 письмової вимоги ОСОБА_4 в строк 10 календарних днів, 17.08.2022 року ОСОБА_4 вручив під розпис ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення суми позики шляхом готівкового повернення суми у розмірі 50 000 доларів США. У вимозі ОСОБА_4 послався на пункти 31.,3.2 договору поруки від 09.11.2009 року.

Суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_6 не заперечував факт укладення договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та підтвердив факт укладення договору поруки між ним та ОСОБА_4 , зазначив, що підпис у договорі вчинений ним.

Також суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи будь яких тверджень щодо наявності факту повернення суми коштів чи їх частки не заявляв.

Доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики та за договором поруки відповідачами до суду не подано.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення між ним та відповідачем ОСОБА_5 договору позики від 19.11.2009 року та невиконання ОСОБА_5 свого обов`язку передбаченого договором щодо повернення суми у розмірі 50 000 доларів США у встановлений договором строк.

Суду також доведено виконання позивачем вимог п.3.1, п.3.3. договору поруки від 19.11.2009 року щодо звернення з письмовою вимогою до боржника про повернення суми боргу за основним договором та повідомлення поручителя про обов`язок остатнього, передбачений п.3.2. договору поруки, щодо необхідності сплати кредитору несплачену боржником суму в строк 10 календарних днів.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , отримавши від позивача вимогу щодо виконання обов`язку, передбаченого п.3.2. п.2.1, п.2.3. за договором поруки від 19.11.2009 року, щодо повернення несплаченої боржником суми за договором позики (50 000 доларів США), або ж солідарно з ОСОБА_5 , або ж одноособово, дій на її виконання не вчинив.

При цьому, як зазначалося вище пунктом 2.2. договору позики від 19.11.2009 року передбачено, що поручитель не відповідає за сплату боржником процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки.

Тобто договором визначено відсутність обов`язку поручителя відшкодовувати проценти, збитки, неустойку.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18.

Тож враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору Позики є грошові кошти, виражені в гривнях 399 500,00 (триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. з визначенням еквіваленту в іноземній валюті (50 000 доларів США), то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Та, з огляду на позовні вимоги, на день складання позовної заяви 50 000 доларів США складає за офіційним курсом НБУ 1 828 500 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивач підлягає стягненню неповернена сума коштів за договором позики від 19.11.2009 року з визначенням еквіваленту в іноземній валюті у розмірі 50 000 доларів США, що складає за офіційним курсом НБУ на час звернененя до суду 1 828 500 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень.

При цьому, вимога про стягнення 617 822,50 грн індексу інфляції та 164 520 грн трьох відсотків річних не підлягає до задоволення з вищевказаних підстав.

Як зазначалося вище відповідачем (поручителем ОСОБА_3 ) подано заяву про застосування строків позовної давності за вимогою заявленою до нього про солідарне стягнення коштів за договором позики.

Вирішуючи подану заяву про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п.5.1 Договору поруки Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до моменту повного його виконання або припинення Основного договору.

Згідно п.6, Договору позики строк повернення позики складає 10 (десять) років, починаючи з моменту передачі готівкових коштів.

Згідно п.13 Договору позики цей Договір є укладеним і набуває чинності з моменту передання позики Позикодавцем Позичальникові та діє до 19 листопада 2019 року, проте в будь-якому випадку до його виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, а встановлено умову, що він діє до моменту повного його виконання або припинення Основного договору.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного його виконання чи припинення Основного договору, не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Тож кредитор ОСОБА_4 мав пред`явити вимоги до поручителя ОСОБА_3 протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (19 листопада 2019 року) відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи, що така вимога була пред`явлена кредитором ОСОБА_4 до поручителя ОСОБА_3 17.08.2022 року, тобто зі спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, тож суд вважає, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦПК України, порука ОСОБА_3 за договором поруки від 19.11.2009 року припинена, отже і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням немає, тож в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При цьому, заява відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення, тож судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_4 12405,00 грн. понесеного судового збору.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, ЦПК України, ст. ст. 526, 611, 625,1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики у розмірі 50 000,00 доларів США (п`ятдесят тисяч) доларів США, що на день звернення до суду з позовом складає за офіційним курсом НБУ 1 828 500 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень та судовий збір в сумі 12405,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 15.06.2023 року.