Провадження №2/523/84/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/16086/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого сторін народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19.05.2008 року за результатами розгляду справи № 2-1325/08 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.04.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, Каховським міськрайонним судом Херсонської області було видано судовий наказ від 09.06.2019 року № 658/2108/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.05.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. За вказаними виконавчими документами відкриті виконавчі провадження ВП № 59727397 та ВП № 59588059, які знаходилися на виконанні в Каховському міськрайонному відділі ДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) з примусового виконання. Однак, надати суду копії виконавчих документів та матеріалів виконавчого провадження немає можливості, з огляду на те, що фактична передача паперових матеріалів з відділу ДВС Херсонської області не відбувалася, оскільки територія Херсонської області розташована в районі бойових дій або перебуває в тимчасовій окупації.

Позивач зазначає про те, що на даний час у нього змінився сімейний стан. Так, з 20.08.2021 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із гр. ОСОБА_5 , яка на даний час є вагітною та перебуває на утримані позивача. Мати позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою похилого віку також повністю перебуває на утримані позивача. На даний час, враховуючи тяжку економічну ситуацію в країні, а також той факт, що позивач одружився та повинен забезпечувати свою вагітну дружину, надавати допомогу непрацездатній матері, забезпечувати і свої основні побутові потреби, коштів які залишилися після утримання аліментів з його доходу не вистачає, оскільки ОСОБА_1 є єдиним годувальником в родині. У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення, яким:

?змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19.05.2008 року у справі № 2-1325/08 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.04.2008 року і до досягнення дитиною повноліття, на тверду грошову суму у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття;

?змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено судовим наказом Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09.06.2019 року № 658/2108/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на тверду грошову суму у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Суд констатує, що відповідачкою ОСОБА_2 до суду було надано відзив на позовну заяву, у якому відповідачка просить суд відмовити у задоволені даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову ОСОБА_2 вказує на те, що кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина. Відповідно, спосіб стягнення, визначений рішенням суду, може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів, а не платника аліментів, ким у даному випадку є позивач. Також, у поданому відзиві відповідачка зазначила про те, що з 12.12.2022 року, у зв`язку з воєнними подіями в України, вона разом з дітьми перебуває за кордоном, а саме у Німеччині.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 19.01.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні не з`явився. Однак, у позовній заяві зазначив про те, що він просить суд провести розгляд даної справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про час та місце слухання справи. Однак, надала суду заяву, в якій проти задоволення даного позову заперечила в повному обсязі, та просила суд провести розгляд даної справи за її відсутності.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого сторін народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр. України № НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво прот народження Серії НОМЕР_2 від 23.09.2009 року).

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19.05.2008 року за результатами розгляду справи № 2-1325/08 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.04.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, Каховським міськрайонним судом Херсонської області було видано судовий наказ від 09.06.2019 року № 658/2108/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.05.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

За вказаними виконавчими документами відкриті виконавчі провадження ВП № 59727397 та ВП № 59588059, які знаходилися на виконанні в Каховському міськрайонному відділі ДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) з примусового виконання.

З листа відповіді на адвокатський запит № 27381/04/1-27 від 06.12.2022 року ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно Східного МУМЮ (м. Дніпро) вбачається, що фактична передача паперових матеріалів з відділу ДВС Херсонської області не відбувалася, оскільки територія Херсонської області розташована в районі бойових дій або перебуває в тимчасовій окупації.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що враховуючи тяжку економічну ситуацію в країні, а також той факт, що позивач одружився та повинен забезпечувати свою вагітну дружину, надавати допомогу непрацездатній матері, забезпечувати і свої основні побутові потреби, коштів які залишилися після утримання аліментів з його доходу не вистачає, оскільки ОСОБА_1 є єдиним годувальником в родині.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведеної норми суд визначає аліменти на дитину у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Це право стягувача є безумовним та суд не може на власний розсуд змінювати спосіб стягнення аліментів незалежно від провадження (наказне або позовне), в якому стягуються аліменти.

Платник аліментів також не може вимагати зміни способу їх стягнення. Його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зважає і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем ОСОБА_1 , як платником аліментів невірно обрано спосіб захисту свого права, та вважає за необхідним роз`яснити останньому, що платник аліментів не може вимагати зміни способу стягнення аліментів, його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем аліментів способу їх стягнення, у даному випадку належним способом захисту права позивача є зменшення розміру частки від його заробітку (доходу).

У зв`язку з чим, суд доходить висновку, що у задоволенні поданого ОСОБА_1 позову про зміну способу стягнення аліментів слід відмовити.

Керуючись та на підставі ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 180 183, 192 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 березня 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер