Номер провадження: 22-ц/813/4717/23 Головуючий у 1-й інстанції: Тополева Ю.В.
Єдиний унікальний номер судової справи:521/3566/21 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.

Приходько Л.А.

секретар Куріньова Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Гупала Петра Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 23 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Тополевої Ю.В. зі складенням повного тексту судового рішення 05.12.2022 року у справі №521/3566/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

12 березня 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/2006, яке набрало законну силу 21 грудня 2006 року на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області з

ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 борг в сумі 69116,66 грн.; на користь ОСОБА_4 борг в сумі 138233,32 грн.; та на користь ОСОБА_3 борг в сумі 50624,85 грн.

01.10.2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у виконавчому провадженні № 41620297 з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі

№2-4104/06 замінено стягувача ОСОБА_4 правонаступником ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що відповідач не виконує рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/2006, позивачі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.07.2021 року (а.с.81), просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 166994,68 грн., з яких 152 671,61 грн. втрати від інфляції (за період з травня 2018 року по травень 2021 року), 14 323,07 грн. 3% річних (з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року); на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 41 748,67 грн., з яких 38 167,90 грн. втрати від інфляції (за період з травня 2018 року по травень 2021 року), 3580,77 грн. 3% річних (з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року); усі судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, що переглядається в апеляційному порядку.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 166994, 68 грн., з яких 152671,61 грн. втрати від інфляції (за період з травня 2018 року по травень 2021 року), 14323,07 грн. 3% річних (з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі

41748,67 грн., з яких 38167,90 грн. втрати від інфляції (за період з травня 2018 року по травень 2021 року), 3580,77 грн. 3% річних (з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 908 грн., на користь держави судовий збір у розмірі 1669,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та зазначив, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гупало П.М. через систему Електронний суд подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судове рішення не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено процес змагальності, оскільки розглянувши справу за відсутності сторін, судом не було надано можливості відповідачу належним чином навести свої доводи щодо заперечення позовних вимог; суд не дослідив, не надав оцінки та не врахував всі клопотання відповідача про долучення доказів, які підтверджують, що упродовж тривалого періоду часу, відповідач намагався в законний спосіб погасити перед позивачами заборгованість, зокрема, шляхом направлення поштових переказів, проте позивачі в категоричній формі відмовилися від отримання грошових переказів і тому ця обставина дає можливість позивачам безпідставно та систематично збільшувати суму боргу.

Позиція позивачів на стадії апеляційного перегляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 її доводів не визнали, просили скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Вказують, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2012 року, відповідачу відмовлено у розстрочені боргу, проте він намагається його повернути частинами, пересилаючи по 100 грн. поштовими переказами. Вказують, що Овідіопольська виконавча служба у письмовій формі пояснила ОСОБА_1 , що законний спосіб погашення боргу це сплата коштів на депозитний рахунок відділу, однак ОСОБА_1 знову почав відправляти поштові перекази, не зазначаючи суті таких переказів.

Апеляційний розгляд.

Приймаючи участь в судовому засіданні адвокат Бороган В.В., який діє від імені позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, покликаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідач (апелянт) ОСОБА_1 , належним чином повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи через свого представника адвоката Гупала П.М., шляхом надіслання повістки на електронну адресу, зазначену представником в апеляційній скарзі, яка подана через систему Електронний суд, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи суду не направив.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника позивачів адвоката Борогана В.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року,

яке набрало законну силу 21 грудня 2006 року, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 69 116,66 грн.; на користь ОСОБА_4 борг в сумі 138 233,32 грн.; та на користь ОСОБА_3 борг в сумі 50 624,85 грн. (т.1, а.с. 13-15, 16-18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2014 року у виконавчому провадженні № 41620297 з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі

№2-4104/06 замінено стягувача ОСОБА_4 правонаступником ОСОБА_2 (т.1, а.с. 20-21).

Встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачів борг на день подання даного позову є невиконаним.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Таким чином приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі

№2-4104/2006, яке набрало законну силу 21 грудня 2006 року на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області по цивільній справі №22-6452/06, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 69116,66 грн.; на користь ОСОБА_4 борг в сумі 138233,32 грн.; та на користь ОСОБА_3 борг в сумі 50624,85 грн.

Вказане рішення суду не виконано боржником, що відповідачем не спростовано.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилався на положення статті 625 ЦК України.

У відповідності до приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 686/21962/15-ц зазначено, що: у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вирішуючи спір у даній справі, апеляційний суд зважає на те, що у позивачів у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання, визначеного судовим рішенням у справі №2-4104/2006, виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а тому позовні вимоги є обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не містять аргументів щодо неправильності (помилковості) обрахунку суми, заявленої позивачами до стягнення у порядку ст.625 ЦПК України, цей розмір суми боргу відповідачем не оспорюється.

Тому, долучений на стадії перегляду справи за клопотанням представників позивачів адвоката Борогана В.В. висновок експерта №23-1071 не має доказового значення для справи, оскільки між сторонами відсутній спір саме щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Твердження апелянта щодо порушення судом принципу змагальності, апеляційний суд відхиляє, оскільки як свідчать матеріали справи, відповідач мав можливість реалізувати право на висловлення власних заперечень з проводу заявлених до нього позовних вимог, зокрема, шляхом подачі відзиву на позовну заяву, прийняття участі у судових засіданнях, як особисто, так і через представника адвоката Гупала П.М., а також шляхом подання до суду клопотань з наданням доказів у обґрунтування власних заперечень.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстнації розглянув справу у відсутність відповідача, оскільки не зважив на те, що у державі продовжує діяти правовий режим воєнного стану та часто оголошуються повітряні тривоги, що ускладнює прибуття до суду, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як свідчать матеріали справи про дату та час судового засідання, а саме - 23.11.2022 року о 14. 00 год. (день ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення), відповідач ОСОБА_1 був завчасно, особисто під підпис повідомлений, про що свідчить розписка, датована 09.11.2022 року

(т.2 а.с. 63). При цьому, із заявами (клопотанями) про відкладення розгляду справи, призначеного на 23.11.2022 року, відповідач до місцевого суду не звертався. Таким чином, відповідач був достеменно обізнаний про дату та час судового засідання, однак в судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, а тому у суду були відсутні правові підстави для відкладення розгляду справи з підстав неявки відповідача, який належним чином повідомлявся про судове засідання і не ініціював питання про його відкладення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд на виконання вимог ст. 265 ЦПК України, виклав у судовому рішенні правову позицію відповідача, а також зміст клопотання, поданого ОСОБА_1 до суду, в якому відповідач долучив копії поштових квитанцій про перерахунок позивачам грошових коштів, якими у такий спосіб обґрунтовував безпідставність заявлених позовних вимог.

Також, як видно з мотивувальної частини судового рішення, суд навів мотиви з яких відхилив доводи відповідача, наведені ним у обґрунтування власної позиції. З такими мотивами місцевого суду, погоджується і колегія суддів.

Обставин, які б свідчили про порушення судом першої інстанції принципу змагальності та перешкодили (завадили) відповідачу реалізувати, належні йому процесуальні права, а відтак і могли б слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі відмовляючись від отримання грошових коштів, спрямованих їм відповідачем поштовими відправленнями, у такий спосіб намагаються заволодіти власністю відповідача, носять характер припущень, оскільки усупереч ст. 12,81 ЦПК України, будь-якими джерелами доказів не підтверджені.

Окрім того, як твердить власне відповідач у апеляційній скарзі, він неодноразово звертався до суду з пропозицією затвердження мирової угоди із позивачами, шляхом передання з відповідною оцінкою у їх власність частки незавершеного будівництва домоволодіння та земельної ділянки, однак отримав відмову від позивачів проти погашення заборгованості у такий спосіб.

Обраний, відповідачем на власний розсуд, спосіб погашення перед відповідачами заборгованості за рішенням суду, шляхом надіслання поштовими відправленнями на адресу позивачів грошових коштів частинами не є належним способом виконання судового рішення, яке знаходиться на примусовому виконанні, оскільки у такому разі, виконання зобов`язання має відбуватися у порядку, регламентованому законом, а кошти мають бути сплачені боржником саме на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служи, а не у будь-який іншій (довільній) формі, обраній за власним бажанням боржника.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 був достеменно обізнаний про необхідність виконання обов`язку саме шляхом внесення коштів на депозитний рахунок ДВС, утім з невідомих причин, виконання таких дій та саме у такий спосіб, відповідач не вчинив.

За таким умов, твердження апелянта про те, що ним фактично виконано рішення суду з повернення позивачам грошових коштів, носить безпідставний характер.

Іншими доводами скаржник апеляційну скаргу не аргументує.

Суд першої інстанції при ухвалені рішення, зважив на доводи відповідача, надав їм належну правову (юридичну) оцінку, будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду, відповідно до ст.376 ЦПК України, апелянтом не наведено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу

ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 23 листопада 2022 без змін.

Повний текст постанови складено 30.03.2023 року.

Керуючись ст.374,375,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гупала Петра Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

Л.А. Приходько