Житомирський апеляційний суд
Справа №286/744/22 Головуючий у 1-й інст. Білоусенко І. В.
Категорія 36 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

без виклику сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Білоусенка І.В.

у цивільній справі №286/744/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання претензії необґрунтованою щодо наявності по особовому рахунку заборгованості за спожитий природний газ, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати необґрунтованим претензію Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» (далі Товариство) щодо наявності по особовому рахунку № НОМЕР_1 станом на 14.10.2021 року заборгованості за спожитий природний газ в сумі 7 420,95 грн. В обґрунтування поданого позову зазначав, що його мати, ОСОБА_2 , 1929 р.н., була власником особового рахунку № НОМЕР_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 22.06.2021 року він особисто оплачує всі квитанції-рахунки за спожитий газ і за доставку газу за вказаною адресою. В серпні 2021 року Товариство надіслало на вказану адресу необґрунтовану письмову «претензію» щодо наявності за вказаним особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 15.07.2021 року заборгованості за спожитий природний газ в сумі 6 026,29 грн. В листопаді 2021 року відповідач надіслав на вказану адресу необґрунтованого листа-претензію щодо наявності за вказаним особовим рахунком станом на 14.10.2021 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 7 420,95 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2022 року в задоволенні позову - відмовлено.

Цим же рішенням стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 992,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права. Зокрема вказує, що не одержував копію відзиву на позовну заяву, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, його звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса газопостачання: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Із змісту повідомлення про сплату № від 08.06.2021 вбачається, що плата за спожитий природний газ за травень 2021 року становить 7 170,51 грн.

Зі змісту претензії (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , вбачається, що ТОВ «Житомиргаз Збут» повідомляє, що станом на 15.07.2021 року за особовим рахунком терміново необхідно сплатити вартість спожитого природного газу в сумі 6 026,29 грн. Та запропоновано, у разі неможливості в подальшому сплачувати за послуги з газопостачання в повному обсязі, є можливість оформити житлову субсидію, звернувшись до відповідного органу соціального захисту населення. Також відповідно до Типового договору постачання природного газу у разі виникнення у споживача заборгованості за цим Договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості.

Зі змісту листа ТОВ «Житомиргаз Збут» від 27.10.2021 вих.№ 107-16-14057-21 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 . Станом на 14.10.2021 існує заборгованість за природний газ в сумі 7420,95грн.

Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року № 2494.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633,634,641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до п.1 Розділу III Правил від 30.09.2015 №2496, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно з приписами пункту 5.1 розділу V Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача (пункт 5.6. Типового договору розподілу природного газу).

Відповідно до вимог п.5 Глави 4 Розділу IX (Правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі) Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС (Кодекс газотранспортної системи) передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Згідно з п.4.4. Типового договору постання природного газу побутовим споживачам, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Відповідно до п.5.6. Типового договору розподілу природного газу, визначені за умовами цього Договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між Споживачем та його постачальником.

Проте, в матеріалах справи відсутній доказ, що позивач після смерті матері є споживачем послуг по розподілу та споживанню природного газу по особовому рахунку НОМЕР_1 , та що ним був укладений договір з відповідачем щодо надання послуг, не надано жодного належного та допустимого доказу належності позивачеві будинку АДРЕСА_1 (докази існуючого права власності на будинок). Він жодним чином не обґрунтовує свою незгоду щодо заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 7 420,95грн. станом на 14.10.2022.

Разом з тим, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з положеннями статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, на виконання вимог ст.12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивач в розпорядження суду належних та достатніх доказів на підтвердження підстав та обставин позовних вимог не надав.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, при вирішенні питання розподілу судових витрат суд першої інстанції припустився помилки.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає пільги щодо сплати судового збору.

Відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права як споживача послуг, апеляційний суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 підпадає під дію положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено не на користь позивача, а відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для стягнення з нього судового збору.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір з позивача, який звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є незаконним та підлягає скасуванню.

З огляду на те, що позивач звільнений від оплати судових витрат та йому відмовлено в задоволенні позову, то судове рішення в цій частині не ухвалюється.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: