Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/728/21

Провадження № 2/126/12/2023

"23" березня 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

за участі прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Круковської Г.М.

представника Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, Дячок В.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник Гайсинської окружної прокуратури, Гирба В.М. , в інтересах держави в особі Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , на користь Бершадської міської ради кошти в сумі 244 920,35 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3673,81 грн.

В обгрунтування поданого позову зазначає, що рішенням Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 задоволено апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.10.2020 у справі № 120/1305/20-а за адміністративним позовом керівника Бершадської місцевої прокуратури до Бершадської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення 42 сесії 7 скликання Бершадської міської ради № 504 від 20.12.2019 «Про впорядкування умов оплати праці міського голови на 2020 рік».

Постановою суду апеляційної інстанції від 17.02.2021, яка набрала законної сили з дати її прийняття, адміністративний позов керівника Бершадської місцевої прокуратури задоволено у повному обсязі, визнано незаконним та скасовано рішення 42 сесії 7 скликання Бершадської міської ради № 504 від 20.12.2019 «Про впорядкування умов оплати праці міського голови на 2020 рік» (далі - Рішення № 504)

Підставам для визнання незаконним та скасування Рішення № 504 стало порушення норм ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», щодо заборони участі, у тому числі шляхом голосування, у прийнятті рішення за наявності конфлікту інтересів у одного з депутатів органу місцевого самоврядування.

Таким чином, судом установлено порушення вимог ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» під час прийняття рішення, яке стосувалось приватного майнового інтересу ОСОБА_2 .

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну га/або цивільно-правову відповідальність;

Таким чином, законодавством правопорушення, пов`язане з корупцією, визначено як діяння, яке не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження.

Судом апеляційної інстанції установлено, що депутатом Бершадської міської ради ОСОБА_4 та Бершадським міським головою ОСОБА_2 порушено імперативну заборону щодо участі у прийнятті : імення колегіальним органом у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вказані дії депутата Бершадської міської ради ОСОБА_4 та Бершадського міського голови ОСОБА_2 за своєю суттю є правопорушенням, пов`язаним з корупцією, оскільки порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження. При цьому, на підставі рішення, яке було ухвалено з порушенням наведених імперативних норм, передбачених :т. 35 Закону України «Про запобігання корупції», незаконно отримано кошти, чим заподіяно шкоду місцевому бюджету.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуально кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вказане, обставини, встановлені рішенням суду повторному доведенню не підлягають.

Статтею 66 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що фізичні та юридичні особи, права яких порушено внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення і яким завдано моральної або майнової шкоди, збитків, мають право на відновлення прав, відшкодування збитків, шкоди в установленому законом порядку.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У даному випадку, неправомірні дії як депутата міської ради ОСОБА_4 , так і Бершадського міського голови ОСОБА_2 полягали у порушенні вимог ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», що установлено рішенням Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021.

При цьому, такі дії стосувались виключно приватного майнового інтересу Бершадського міського голови ОСОБА_2 , яким на підставі незаконного рішення отримано кошти з місцевого бюджету.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судді та інших органів» (далі - Постанова № 268).

Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів згідно з додатками 48-54 і 57.

Відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови № 268 преміювання голів обласних, районних і районних у містах рад, їх заступників, сільських, селищних і міських голів, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Таким чином, законодавством визначено, що рішення про преміювання, встановлення надбавок та надання матеріальної допомоги міському голові приймається відповідним органом місцевого самоврядування.

Отже, виплата таких платежів міському голові здійснюється виключно на підставі та в межах, які встановлено у відповідному рішенні органу місцевого самоврядування.

Так, рішенням 42 сесії 7 скликання Бершадської міської ради № 504 від 20.12.2019 «Про впорядкування умов оплати праці міського голови на 2020 рік», яке прийнято з порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Рішення №504) визначено порядок та розміри виплат Бершадському міському голові надбавки за розробку проектів нормативно- правових актів (п. 1 рішення), премії (п. 2 рішення) та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки (п. З рішення).

Відповідно до інформації Бершадської міської ради № 01-26/508 від 10.03.2021 протягом січня-листопада 2020 року Бершадському міському голові надбавки за розробку проектів нормативно-правових актів (п. 1 рішення)нараховано 129511,05 грн., з яких фактично отримано 104256,36 грн., премії (п.2 рішення) нараховано 97940,36 грн, з яких фактично отримано 78842,00 грн. та 2 матеріальних допомоги для вирішення соціально-побутових питань - 34750 грн., з яких отримано 27973,75 грн. та допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки - 42047,50 грн., з яких фактично отримано 33848,24 грн. (п. З рішення).

З огляду на вказане, у зв`язку із визнанням незаконним та скасуванням Рішення № 504 кошти у сумі 244 920,35 грн., виплачені на підставі незаконного рішення, прийнятого з порушенням імперативних норм антикорупційного законодавства, підлягають поверненню до місцевого бюджету (104256,36 грн. (надбавка за розробку проектів нормативно-правових актів) + 78842,00 грн. (премії) + 27973,75грн. (допомоги для вирішення соціально-побутових питань) + 33848,24 грн. допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки).

Вказані кошти, у добровільному порядку не повернуто, а тому є підстави для їх стягнення у судовому порядку.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст.Ю Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ч.І ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Таким чином, у стягненні вказаних збитків зацікавлений відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області» визначено, що Бершадська міська територіальна громада входить до складу Бершадської територіальної громади з адміністративним центром в м. Бершадь.

Згідно Закону України «Про утворення та ліквідацію районів» у Вінницькій області утворено Гайсинський район (з адміністративним центром у місті Гайсин) у складі територій, зокрема Бершадської міської територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України, та ліквідовано Бершадський район Вінницької області.

У даній справі органами, до повноважень яких віднесено здійснення захисту порушених інтересів територіальної громади, є орган місцевого самоврядування - Бершадська міська рада Гайсинського району.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, окрім іншого, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3-5 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦГЖ України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом п. п. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

При цьому ч. З ст. 23 зазначеного Закону визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на вказане, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.07.2018 (справа № 926/1111/15), 13.11.2018 (справа № 910/2989/18), 17.01.2019 (справа № 923/241/18), 21.01.2019 (справа № 909/516/18), погодившись з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України від 08.04.1999 № З-рп/99 Конституційного Суду України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій

чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

Отже, наведені вище норми законів та рішення Конституційного Суду України дають прокурору право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, у чому саме полягає їх порушення.

Таким чином, інтерес держави у даній справі полягає у відновленні порушених прав територіальної громади, шляхом стягнення коштів, отриманих на підставі рішення, яке ухвалено з порушенням норм антикорупційного законодавства.

У світі існує чітке бачення того, що порушення норм антикорупційного законодавства становить серйозну загрозу верховенству права, підриває основи демократії, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному виконання державою своїх зобов`язань.

З огляду на вказане, стягнення коштів у даному випадку відновить порушений інтерес держави щодо дотримання усіма суб`єктами імперативних обов`язків, визначених антикорупційним законодавством - Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 26.05.2020 (справа № 912/2385/18), бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Прокуратурою 03.03.2021 направлено лист до Бершадської міської ради, у якому повідомлено про виявлені порушення та необхідність для вжиття заходів до їх усунення.

Згідно відповіді Бершадської міської ради від 10.03.2021 міською радою заходи вживатись не будуть у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового

збору.

Гайсинською окружною прокуратурою 25.03.2021 повторно повідомлено Бершадську міську раду про виявленні порушення та наявність підстав для представництва інтересів. Згідно відповіді Бершадської міської ради від 29.03.2021 органом місцевого самоврядування заходи вживатись не будуть, та проти представництва інтересів держави прокурором не заперечує.

З огляду на вказане, наявні підстави для представництва інтересів держави Гайсинською окружною прокуратурою та подання позовної заяви в інтересах Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області.

Дана позовна заява надійшла до суду 02.04.2021 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Бершадського районного суду Вінницької області Гуцол В.І..

06.04.2021, з метою уточнення місця реєстрації відповідача було надіслано запит відповідь на, який повернулася до суду 12.05.2021.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.06.2021, на адресу Бершадського районного суду Вінницької області від відповідача надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що в позовній заяві керівника окружної прокуратури зазначена завідомо неправдива інформація, що він визнаний винним у вчиненні корупційного діяння.

Також відповідач у своєму відзиві вказав, що шкоди своїми діями він Бершадській міській раді не завдавав, а вся позовна заява складається з роздумів та міркувань позивача, без посилань на вимоги чинного законодавства, зокрема, що скасування рішення Бершадської міської ради, за прийняття якого проголосувало більшість депутатів і яке на час його скасування припинило свою дію, що нібито автоматично вказує на вчинення ним діяння пов`язаного з корупцією та завдання ним шкоди бершадській міській раді.

23.06.2021, на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій керівник окружної прокуратури, Гирба В.М. , просив відзив на позовну заяву, поданий ОСОБА_2 відхилити як необгрунтований, позовну заяву про відшкодування шкоди задовольнити.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 23.06.2021 було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.07.2021 було задоволено заяву ОСОБА_2 про відвід судді Гуцола В.І., матеріали цивільної справи передано до канцелярії суду для визначення іншого судді відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа була передана на розгляд судді Бершадського районного суду Вінницької області Губко В.І..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 23.07.2021 справу, суддею Губко В.І. справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.10.2021 було задоволено самовідвід судді Бершадського районного суду Вінницької області Губко В.І., цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа була передана на розгляд судді Бершадського районного суду Вінницької області Хмель Р.В..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.10.2021 справу прийнято до свого провадження суддею Хмель Р.В., розгляд справи ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 23.05.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляді по суті.

В судовому засіданні прокурор Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Круковська Г.М. позов підтримала, просила його задовольнити.

Представника Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, Дячок В.В., також позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.3, 4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокуратурою 03.03.2021 направлено лист до Бершадської міської ради Гайсинського району, у якому повідомлено про виявлені порушення та необхідність для вжиття заходів до їх усунення.

Згідно відповіді Бершадської міської ради від 10.03.2021 міською радою заходи вживатись не будуть у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору.

Гайсинсько окружною прокуратурою 25.03.2021 повторно повідомлено Бершадську міську раду про виявленні порушення та наявність підстав для представництва інтересів. Згідно відповіді Бершадської міської ради від 29.03.2021 органом місцевого самоврядування заходи вживатись не будуть, та проти представництва інтересів держави прокурором не заперечує.

Враховуючи викладені обставини керівник Гайсинської окружної прокуратури звернувся до суду з даним позовом для забезпечення інтересів держави та відшкодування завданої шкоди.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Бершадської міської ради Вінницької області 42 сесії 7 скликання від 20.12.2019 №504 "Про впорядкування умов оплати праці міського голови на 2020 рік ухвалено рішення, яким вирішено:

- встановити надбавку за розробку проектів нормативно-правих актів міському голові ОСОБА_2 в розмірі до 100 % посадового окладу за розробку з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років.

- здійснювати преміювання міського голови ОСОБА_2 в розмірі до 100% посадового окладу в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі до 100 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

- надавати міському голові ОСОБА_2 щорічно матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до інформації Бершадської міської ради № 01-26/508 від 10.03.2021 протягом січня-листопада 2020 року Бершадському міському голові надбавки за розробку проектів нормативно-правових актів (п. 1 рішення) нараховано 129511,05 грн., з яких фактично отримано 104256,36 грн., премії (п.2 рішення) нараховано 97940,36 грн, з яких фактично отримано 78842,00 грн. та 2 матеріальних допомоги для вирішення соціально-побутових питань - 34750 грн., з яких отримано 27973,75 грн. та допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки - 42047,50 грн., з яких фактично отримано 33848,24 грн. (п. 3 рішення).

Згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №120/1305/20-а від 17.02.2021 року було задоволено апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов керівника Бершадської місцевої прокуратури задоволено, визнано незаконним та скасовано вищевказане рішення Бершадської міської ради.

Дана постанова не оскаржувалась в касаційному порядку та відповідно набрала законної сили 17.02.2021.

Як стверджує прокурор у своєму позові, оскільки Рішення № 504 визнано незаконним та скасовано, кошти у сумі 244 920,35 грн., виплачені на підставі незаконного рішення, прийнятого з порушенням імперативних норм антикорупційного законодавства, підлягають поверненню до місцевого бюджету.

Вказані кошти, у добровільному порядку не повернуто, а тому є підстави для їх стягнення у судовому порядку.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.

Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Встановлені у ст. 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.

Тобто, ч. 1 ст. 1166 ЦК України містить пряму вказівку на протиправність поведінки заподіювача шкоди, як обов`язкову підставу деліктної відповідальності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі №408/2151/17-ц.

Відповідальність за вчинення корупційних та пов`язакних з корупцією правопорушень передбачена ст. 65-1 ЗУ « Про Запобігання Корупції».

За вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, пов`язані з корупцією передбачена главою 13-А КУпАП "Адміністративні правопорушення", пов`язані з корупцією.

Стаття 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини

Разом з тим, зі змісту позову та долучених до позовної заяви матеріалів вбачається, що відносно ОСОБА_2 не складався адміністративний протокол за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-7 КУПАП, та відповідно не виносилася постанова про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

Як на правову підставу для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди прокурор посилається лише на те, що дії ОСОБА_2 , а саме його участь у голосування при прийнятті Бершадською міською радою рішення щодо преміювання міського голови, за своєю суттю є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Крім того, як вбачається з постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду підставою визнання незаконним та скасування рішення 42 сесії 7 скликання Бершадської міської ради від 20.12.2019 «Про впорядкування умов оплати праці міського голови на 2020 рік» стало порушення вимог ст. 35 ЗУ «Про запобігання корупції».

Слід зауважити, що рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України стосовно відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.ст.35, 65 Закону України «Про запобігання корупції», які втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з частиною другою статті 152 Основного Закону України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Таким чином, Конституційний Суд України, дійшов висновку, що ст.ст.35, 65 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII (зі змінами) від 14 жовтня 2014 року суперечать Конституції України.

З урахуванням наведених обставин, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, прокурор, звертаючись з даним позовом не мав правових підстав посилатися на ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», як на підтвердження вчинення ОСОБА_2 правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Крім того, відповідно ч.2 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Постанови КМУ "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" № 268 від 09.03.2006 року визначено, що Преміювання голів обласних, районних і районних у містах рад, їх заступників, сільських, селищних і міських голів, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» складається із основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, Закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91 цс 14.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести рахункову помилку і недобросовісність набувача грошових сум. зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Доказів про набуття ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 244 920,23 грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються.

Позивач посилається на ту обставину, що в даному випадку шкода спричинена ОСОБА_2 є шкодою заподіяною правопорушенням, пов`язаним з корупцією, та підлягає відшкодуванню у порядку ст. 1166 ЦК України, проте відповідач до адміністративної відповідальності не притягувався, при цьому надбавка, премія та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки була виплачена ОСОБА_2 з фонду заробітної плати, який затверджується Бершадською міською радою щорічно, а тому окрім владних повноважень, якими був наділений відповідач, як посадова особа, правовідносини між ним та Бершадською міською радою регулюються трудовим кодексом, у зв`язку з чим не можна вважати виплатами надбавок, премій та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки на рівні з іншими співробітниками Бершадської міської ради завданою шкодою державі у особі Бершадської міської ради, яка підлягає відшкодуванню у порядку статті 1166 ЦК України, оскільки зазначені виплати здійснювалися в межах затвердженого кошторпимсу, відповідно до вимог КЗпПУкраїни.

Незважаючи на те, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду рішення 42 сесії 7 скликання Бершадської міської ради №504 від 20.12.2019 "Про впорядкування умов оплати праці міського голови на 2020 рік" скасовано, проте, в силу вимог статті 1215 ЦК України суд приходить до висновку, що ці кошти поверненню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивної цивільного судочинства. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено обов`язок доказування і подання доказів при якому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 та 4 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстави на які посилається позивач у своєму позові, під час судового розгляду і перевірки та дослідження наявних у справі наявних доказів, не знайшли свого обґрунтування, а позивач не довів тих обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суду не надано доказів наявності підстав стягнення матеріальної шкод з відповідача.

З огляду на викладене, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 31.03.2023 року.

Суддя Р. В. Хмель