Провадження №2/523/1409/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 24 в місті Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/13693/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 29.09.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що виконавчим комітетом Каїрської сільської ради Комінтернівського району Одеської області вчинено актовий запис № 4. Від даного шлюбу народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на сьогоднішній день в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/11428/22 про розірвання шлюбу між сторонами. 31.08.2016 року ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу набув у власність двокімнатну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,26 кв.м. Вказана житлова квартира була придбана відповідачем за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .

Оскільки, спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,26 кв.м.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 23.11.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Суд констатує, що в ході розгляду справи представником позивачки ОСОБА_5 було подано уточнену позовну заяву, в якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,26 кв.м., а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,26 кв.м.

Суд констатує, що представником відповідача ОСОБА_6 до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому просить суд ухвалити рішення, яким:

?визнати житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

?визнати транспортний засіб марки «Ford C MAX», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1999, спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

?право власності на житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,26 кв.м. в повному обсязі залишити ОСОБА_2 ;

?право власності на транспортний засіб марки «Ford C MAX», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1999, в повному обсязі залишити за ОСОБА_1 .

Окрім того, суд зауважує, що в рамках розгляду даної справи представником відповідача ОСОБА_6 до суду було подано письмове клопотання від 07.03.2023 року, в якому представник відповідача просив суд залишити у власності ОСОБА_2 житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 141292,50 грн.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились. Однак, представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, із будь якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

По справі встановлено, 29.09.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що виконавчим комітетом Каїрської сільської ради Комінтернівського району Одеської області вчинено актовий запис № 4, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 20.09.2022 року.

Від даного шлюбу народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 від 28.05.2008 року), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 від 05.07.2012 року).

Позивачем у позовній заяві зазначалося про те, що станом на сьогоднішній день в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/11428/22 про розірвання шлюбу між сторонами.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що 31.08.2016 року ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу набув у власність двокімнатну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,26 кв.м.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору купівлі продажу від 31.08.2016 року (надалі Договір), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Н.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2447 (а.с. 14 15), а також відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 67197700 від 02.09.2016 року (а.с. 16 17).

Суд констатує, що зазначено майно було придбано відповідачем за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно п. 7 Договору ОСОБА_2 засвідчив, що правочин вчинений за згодою дружини ОСОБА_1 , справжність підпису якої під заявою засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Н.О., 31.08.2016 року, реєстровий № 2446.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався.

Таким чином, придбавши спірне майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Щодо вимог представника відповідача ОСОБА_6 , заявлених у відзиві на позовну заяву та у клопотанні від 07.03.2023 року суд зазначає наступне.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду із первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволенні первісного позову.

Суд констатує, що ані відповідач ОСОБА_2 , ані представник відповідача в його інтересах до суду із зустрічним позовом не зверталися, а вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву та у письмовому клопотанні не можуть розцінюватися судом та розглядатися як позовні вимоги, оскільки цивільним процесуальним законодавством України чітко визначений прядок звернення до суду з відповідним позовом (первісним чи зустрічним) та вимоги, які позивач (позивач за зустрічним позовом) повинен дотриматися задля прийняття даного позову судом.

З огляду на імперативне правило розгляду судом справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, суд зауважує, що розгляд даної справи проводиться виключно в межах заявлених позовних вимог позивачки ОСОБА_1 .

За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи про те, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягає розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності по 1/2 ідеальній частці спірного майна за кожним та залишивши таке у їх спільній частковій власності.

Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 1413/одна тисяча чотириста тринадцять /грн. 00 коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканець: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту судового рішення 30 березня 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер