ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1947/22 Номер провадження 22-ц/814/2705/23Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому прохав стягнути з ТОВ «Малинівський склозавод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 25986,71 грн, а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 23.02.2022 по 31.08.2022 у розмірі 80679,70 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у ТОВ «Малинівський склозавод», та до лютого 2022 року отримував заробітну плату вчасно та в повному обсязі. Після початку повномасштабних військових дій на території України з 24 лютого 2022 року у ТОВ «Малинівський склозавод» перед ним сформувалась заборгованість за частину відпрацьованого часу, а саме за частину лютого 2022 року він недоотримав заробітну плату. Вказав, що роботодавець з ним не зв`язувався, про причини затримки, суму заборгованості та терміни її погашення не повідомляв. Через це він був змушений звернутися до Відділу з питань додержання законодавства про працю у Дніпровському регіоні та отримав відповідь, з якої стало відомо про призупинення його трудових відносин з ТОВ «Малинівський склозавод», а на самому виробництві йому такої інформації не надавали. На численні спроби зв`язатися із роботодавцем за телефоном, відповіді отримано так і не було.

Також вказав, що ним було надіслано звернення до Відділу з питань додержання законодавства про працю у Павлоградському регіоні із запитаннями про стан трудових відносин між ним та ТОВ «Малинівський склозавод» та про суму недоотриманої заробітної плати та ним отримано відповідь, в якій міститься інформація про суму заборгованості з виплати заробітної плати, а саме 4686,71 грн.

Після 23 лютого 2022 року він на роботу не виходив.

Відповідно до Форми ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу йому було нараховано заробітну плату також за березень, квітень та травень 2022 року по 7100 грн. щомісячно, однак ці кошти на його банківський рахунок не надходили, готівкою він їх також не отримував.

Проте інформація про ці суми міститься у Пенсійного Фонду України (отримавши Форму ОК-5 він про них і дізнався). Зазначив, що загальна сума заборгованості складає: 4686,71 (за період з 16.02.2022 по 23.02.2022 року) + 7100 (березень) + 7100 (квітень) + 7100 (травень) = 25 986, 71 грн.

Також вказав, що у зв?язку зі значною затримкою заробітної плати він відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчах, зазначене негативно впливає на відносини всередині родини.

Зазначив, що розмір його заробітної плати за останні два робочі місяці міститься в Формі ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу. Відповідно до даних Пенсійного фонду України сума заробітної плати за останніх два повних робочих місяці (грудень 2021 року та січень 2022 року) склала 12193,30 грн та 14320,09 грн відповідно (12193,30+14320,09=26513,39 грн - за 62 календарних дні або повні два місяці). 26513,39:62 дні = 427,63 грн. (середня заробітна плата позивача за день). Виплату заробітної плати прострочено на час з 23.02.2022 по 31.08.2022 року. Всього час затримки виплати складає 190 календарних днів (427,63 грн. х 190 днів = 80 679,70 грн).

Тому, враховуючи вказані обставини, він і змушений був звернутися за захистом свого права до суду.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 25986,71 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 23.02.2022 по 31.08.2022 у розмірі 80 679,70 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» на користь держави судовий збір у розмірі 1066,66 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився ТОВ «Малинівський склозавод» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав скасувати рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконними, необґрунтованими та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи не дав оцінки тому, що ТОВ «Малинівський склозавод» залишаючись працюючим підприємством фактично перебувало на лінії активних бойових дій. Вказує, що повісток про виклик до суду чи будь-яких документів по цій справі не отримував. Посилається на те, що трудовий договір з позивачем не розірвано, він вважається працевлаштованим у відповідача, трудові відносини є призупиненими. Тому вважає, що підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку відсутні. Крім того, зазначив, що розраховуючи суму заборгованості за Формою ОК-5, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що сума коштів у відповідній відомості зазначена без урахування утримання податку на доход.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10.12.2021 року згідно Наказу №1420 ОСОБА_1 прийнятий на роботу у ТОВ «Малинівський склозавод» на посаду слюсаря-ремонтника, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.11-12).

Згідно відповіді на звернення Відділом з питань додержання законодавства про працю у Дніпровському регіоні зазначено про призупинення трудових відносин ОСОБА_1 з ТОВ «Малинівський склозавод (а.с.14-15).

Відповідно до відповіді на звернення Відділом з питань додержання законодавства про працю у Павлоградському регіоні зазначено суму недоотриманої заробітної плати та інформація про суму заборгованості з виплати заробітної плати, а саме 4686,71 грн. (а.с.20-22).

Відповідно до Форми ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу позивачеві була нарахована заробітна плата також за березень, квітень та травень 2022 року по 7100 грн. щомісячно (а.с.23-25).Судом встановлено, що трудовий договір наразі не розірвано, позивач вважається працевлаштованим у відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при звільненні працівника повинен був виплатити всі суми, що йому належать у день звільнення, а у разі невиплати у строки встановлені ст. 116 КЗпП України, виплатити середній заробіток за весь час затримки. Тому дійшов висновку про те, що вимоги позивача є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв?язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, який набув чинності 24 березня 2022 року.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України доповнено пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Частиною 2 вказаного Закону передбачено, що призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин.

Разом з тим, відповідно до положень статті 10 Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що трудовий договір з позивачем не розірвано, він вважається працевлаштованим у відповідача, трудові відносини є призупиненими.

Так, звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_1 вказував, що загальна сума заборгованості складає: 4686,71 (за період з 16.02.2022 по 23.02.2022 року) + 7100 (березень) + 7100 (квітень) + 7100 (травень) = 25 986, 71 грн.

Проте, вказана сума зазначена без урахування утримання податку на доход фізичної особи (18%) відповідно до п.167.1 Податкового кодексу України і військового збору (1,5%) відповідно до п.161 підрозділ 10 Перехідних положень ПКУ.

Тому, належні позивачу до виплати кошти у розмірі 25986,71 грн повинні бути зменшені відповідно до податку на доход фізичної особи (18%) і військового збору (1,5%).

Враховуючи те, що відповідачем допущено затримку у виплаті заробітної плати позивачу, колегія суддів вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача ТОВ «Малинівський склозавод» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 25986,71 грн. При цьому, суд відмічає, що вказана сума виведена без вирахування ПДФО.

Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення з ТОВ «Малинівський склозавод» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.02.2022 по 31.08.2022 у розмірі 80 679,70 грн, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився помилки задовольняючи вимоги позивача в цій частині, з огляду на наступне.

За ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз`яснень ВС у складі колегії суддів Третьої судової палати КЦС в постанові від 05.10.2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19), статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18).

За статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту (імпорту) тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

З наданих матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Малинівський склозавод» залишаючись працюючим підприємством фактично перебувало на лінії активних бойових дій (смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області).

За встановлених обставин, зважаючи, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором (непереборною силою) і саме ця обставина стала підставою для несвоєчасної виплати заробітної плати по причині тимчасової окупації збройними силами Російської Федерації території місцезнаходження ТОВ «Малинівський склозавод», що призвело до призупинення його діяльності, завдання останньому значної майнової шкоди, в тому числі й щодо виплати працівникам заробітної плати.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що трудовий договір між позивачем та відповідачем не розірвано, позивач вважається працевлаштованим у відповідача. Позивач ОСОБА_1 після 23.02.2022 фактично не виходив, будь-яких заяв щодо відпустки чи на звільнення не писав. Трудові відносини між сторонами є призупиненими.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведення стороною відповідача відсутності своєї вини у не виплаті заробітної плати позивачеві та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2022 року з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.6, ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновленні на роботі.

Отже, від сплати судового збору у даній справі позивач звільнений лише за вимогою про стягнення заробітної плати, однак не звільнений від сплати судового збору в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Проте, при подачі позовної заяви до суду ОСОБА_1 судовий збір не сплачував.

Відповідач ТОВ «Малинівський склозавод» при подачі апеляційної скарги сплачував судовий збір у розмірі 2977,20 грн.

Враховуючи, те що вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, судові витрати підлягають новому розподілу, тому з відповідача ТОВ «Малинівський склозавод»на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн, а з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «Малинівський склозавод»підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1488,60 грн

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2022 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 25986,71 грн. (без урахування утримання відповідних відрахувань).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 (девятсот девяносто дві гривні 40 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівський склозавод» судові витрати у розмірі 1488,60 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2023 року.

Головуючий суддя : ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.Ю. Кузнєцова _________________ Л.М. Хіль