Справа № 137/1099/22
Провадження № 22-ц/801/492/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2023 рокуСправа № 137/1099/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Зубанем Олександром Олександровичем на рішення Літинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 16 січня 2023 року в смт. Літині суддею цього суду ОСОБА_3 , дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи його тим, що відповідач є її батьком, а вона досягла повноліття та навчається з 08 вересня 2022 року на заочній формі у Вінницькому кооперативному інституті на 1 курсі, спеціальність «Фінанси, банківська справа та страхування» на контрактній основі. Плата за навчання у 2022-2023 навчальному році складає 12 000 грн. Позивач проживає разом з матір`ю, яка сплачує кошти на її навчання та забезпечує усім необхідним. Відповідач сплачував аліменти на утримання ОСОБА_1 в період її навчання до 30 червня 2022 року за рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року у справі №137/193/22, але позивач і надалі потребує матеріальної допомоги у період навчання. Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою і тому має можливість сплачувати аліменти.
Пославшись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісячно на її утримання у період навчання до 30 червня 2025 року.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 16 січня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 04 листопада 2022 року і до закінчення позивачем навчання у Вінницькому кооперативному інституті, термін якого спливає 30 червня 2025 року. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.
Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з 1/6 до 1/8 частки від усіх його видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до закінчення позивачем навчання.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17 березня 2004 року (а.с. 6).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 03 серпня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано 22 грудня 2006 року (а.с.7).
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року у справі №137/193/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 15 лютого 2022 року і до закінчення позивачем навчання у Вінницькому кооперативному інституті, термін якого спливає 30 червня 2022 року (а.с.11-12).
З Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що постановою Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2023 року вказане рішення суду змінено. Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1/4 до 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 15 лютого 2022 року і до закінчення позивачем навчання у Вінницькому кооперативному інституті, термін якого спливає 30 червня 2022 року.
Відповідно до Договору №201 про надання освітніх послуг Вінницьким кооперативним інститутом від 08 вересня 2022 року ОСОБА_1 навчається на заочній формі навчання за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування» на контрактній основі, строк надання освітньої послуги - 3 роки. Вартість освітньої послуги становить: за 1 рік навчання 12 000 грн., за 2 рік навчання 14 000 грн., за 3 рік навчання 16 000 грн. (а.с.8).
З 28 листопада 2017 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 28 листопада 2017 року (а.с.39).
Крім того, у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать свідоцтва про народження серій НОМЕР_4 від 20 березня 2007 року та НОМЕР_5 від 17 листопада 2021 року (а.с.37-38).
З довідки військово-лікарської комісії №1471 від 20 грудня 2022 року видно, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, із березня 2022 року проходить службу у Військовій частині НОМЕР_6 на посаді за штатами воєнного часу розвідник (а.с. 42).
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.
Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: досягнення донькою 18-річного віку; продовження нею навчання на контрактній основі, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, зокрема на оплату навчання, необхідність оплати харчування, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів та наявність інших необхідних життєвих витрат; можливість відповідача надавати матеріальну допомогу та наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню, у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання доньки, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд не може відмовити у стягненні аліментів на утримання однієї дитини ОСОБА_1 через перебування на утриманні інших, оскільки так порушуватимуться її права.
Факт утримання ОСОБА_2 своєї тещі ОСОБА_8 , про який вказує скаржник у апеляційній скарзі, також відхиляється судом, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами, спільне проживання її разом з відповідачем не свідчить про перебування останньої на утриманні відповідача. Наявні у матеріалах справи докази не дають можливість встановити, що ОСОБА_2 несе додаткові витрати по забезпеченню цієї особи.
На думку апеляційного суду, розмір аліментів 1/8 частки з усіх видів доходу, який просить скаржник стягувати з нього на утримання позивача, є недостатнім для забезпечення основних потреб повнолітньої доньки, яка навчається на контрактній основі. Натомість розмір аліментів, визначений судом першої інстанції 1/6 частки з усіх видів доходу відповідача, задовольняє потреби дитини, на яку вони стягуються, при цьому не порушуючи права інших дітей ОСОБА_2 .
Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Зубанем Олександром Олександровичем, залишити без задоволення, рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 січня 2023 року без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді Т. Б. Сало

М. М. Якименко