Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3747/22
Номер провадження2/711/541/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.

за участю адвоката Петренка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського суду м. Черкаси цивільну справу за позовом заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коханій Олексій Володимирович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Коханій О.В. звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.06.2021 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видане свідоцтво про шлюб від 15.06.2021 року №856. Шлюб між сторонами не розірваний. На сьогодні сторони проживають окремо. З часу залишення сім`ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання дружини. Аліменти на утримання дитини, сплату яких покладено на відповідача згідно судового наказу № 711/1342/22, останній сплачує не регулярно.

Сторони мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ). Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні вихованні. Сума присуджених аліментів, яка є мінімальною та на сьогодні становить приблизно 2 300 грн не достатня для нормального утримання дитини. Позивачка, самосійного несе обов`язок з утримання дитини, та витрачає на це власні кошти. Джерелом доходів позивачки є державна соціальна допомога особі з інвалідністю. Майже всі кошти, які отримує позивачка витрачаються на дитину. Відсутність добровільного утримання відповідачем своєї непрацюючої дружини, ставить її у скрутне матеріальне становище. Позивачка, має порушення опорно-рухового апарату у зв`язку з чим їй встановлено безтерміново інвалідність 1 групи, що підтверджується Посвідчення серія НОМЕР_2 .

Зазначає, що дохід відповідача, є регулярним та стабільним, однак, відстежити його доходи в повному обсязі позивачу не вдається, так як виплати здійснюються відповідно до умов контракту, якого останній приховує від дружини.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч.1, ст. 75 СК України). Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч. 2, ст. 75 СК України).

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи (ч.3, ст. 75 СК України).

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (правовий висновок у Постанові ВС від 27.05.2020 р. у справі № 712/4702/19).

А тому, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі частини від всіх його доходів, щомісячно, але не менше ніж 50% розміру грошового забезпечення для категорії «Інвалід І групи» прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою суд від 22.08.2022 прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.09.2022 до суду надійшов відзив ОСОБА_2 в якому він зазначає, що позовна заява не підлягає до задоволення з огляду на наступні обставини. Так, підставою звернення ОСОБА_1 до суду із вказаними позовом стали положення ч.1-3 ст.75 Сімейного кодексу України, згідно яких передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріально допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи. Вказує, що для стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини (чоловіка) законодавець визначає декілька умов: 1) особа, яка бажає мати утримання, має бути непрацездатною (тобто особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи); 2) така особа потребує матеріальної допомоги; 3) інший з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Так, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Лише за наявності усіх 4-х складових обґрунтованими можна вважати вимоги про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Щодо першої умови зазначає, що дійсно позивач в розумінні ч.3 ст.75 СК України є непрацездатною, оскільки є особою з інвалідністю І групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 27.12.2007 та довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААА №255588 від 24.11.2010.

Щодо другої, третьої та четвертої умов для утримання непрацездатної дружини, то на переконання відповідача вони не доведені або відсутні у даній справі з огляду на наступне. Вказує, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Позивач вважалася б такою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ст.75 СК України за умови, що її заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи були б меншими, аніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, що станом на день пред`явлення позову складав 2027грн. Так, зазначає, що із доданих позивачкою до позову документів безспірним є той факт, що остання, починаючи із 2010 року і довічно, отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства І групи «Б». Цей факт підтверджується довідкою Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради №1079/28-5/2-1 від 14.06.2022. Проте, наголошує, що розмір державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю І групи позивач суду не повідомила і відповідних документів до позовної заяви не додала. Посилання у мотивувальній частині позову про те, що позивачка витрачає майже всі кошти на дитину, не визначені законодавцем як підстава для стягнення із відповідача аліментів на утримання непрацездатної дружини. Звертає увагу суду на те. що позивачка вводить суд в оману як щодо розміру аліментів на дитину, який підлягає сплаті відповідачем на виконання судового наказу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09.03.2022 (справа №711/1342/22), так і щодо регулярності їх сплати. Так, позивачка зазначає, що відповідач нерегулярно сплачує аліменти у мінімальному їх розмірі близько 2300 грн/місяць. Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.08.2022, у відповідача наявна переплата аліментів у сумі 1558,21 грн., водночас згідно означеного розрахунку сума аліментів, що підлягає відповідачем до сплати залежить від середньої заробітної плати по Черкаському району і коливається від 2380 грн. до 3354,25грн., які відповідачем своєчасно і в повному обсязі сплачуються на рахунок Державної виконавчої служби. Вказує, що ним у понад як 100% (а в деяких місяцях і майже у 150%) забезпечується прожитковий мінімум дитині, що проживає разом із позивачкою. Тому посилання позивачки на те, що він (відповідач) не утримує чи утримує не у повному обсязі дитину, не відповідає дійсності і спростовується доданими до відзиву доказами. Більше того, законодавець навіть не ставить у залежність стягнення аліментів на непрацездатну дружину від сплати чи не сплати іншим подружжям аліментів на утримання дружини.

Щодо останньої підстави для стягнення аліментів на корить непрацездатного подружжя, а саме щодо можливості надання іншим з подружжя матеріальної допомоги, то вказує, що ця підстава відсутня з огляду на наступне. Так, позивач, зазначаючи у мотивувальні частині позову про можливість надавати відповідну їй матеріальну допомогу, посилається на те, що дохід відповідача є регулярним та стабільним. Проте, таке твердження сторони позивача жодним належним і допустимим письмовим доказом, що додані до позовної заяви, не підтверджується. У зв`язку з цим, відповідач повідомляє суд, що він не працевлаштований, жодного рухомого чи нерухомого майна у нього немає, доходів від здавання в оренду будь-якого майна не має, вказує, що живе за рахунок батьків та фактично аліменти також сплачуються за рахунок батьків. На підтвердження своїх аргументів додає такі документи: 1) відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів на утримання податків станом на 15.08.2022 №2304-22-02199, що видана Смілянською ДПІ Управління ДПС у Черкаській області, з яких вбачається, що з моменту укладення сторонами шлюбу і по 15.08.2022 фактично будь-яких доходів він не отримував; 2) інформацію з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №307395994 від 15.08.2022, з якої вбачається, що на праві власності будь-якого об`єкту нерухомості за відповідачем не зареєстровано; 3) роздруківка із «Електронного кабінету водія», що розміщений на офіційному сайті Головного сервісного центру МВС, згідно якої транспортних засобів на ім`я відповідача не зареєстровано.

Зазначає, що його майновий стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу непрацездатній дружині у розмірі його доходів. А тому, просить повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з нього (відповідача) аліментів на утримання непрацездатної дружини щомісячно у розмірі частини від усіх його доходів.

01.11.2022 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача ОСОБА_4 вказує, що відзив відповідача ґрунтується на правому висновку викладеному у постанові ВС від 11.10.2018 року справа № 161/16931/16-ц, а також постановах ВСУ у справі №6-3066цс15, від 16.08.2017 та справі № 6-1111цс17. Вказані правові висновки та позиція відповідача полягає в тому, що в разі якщо один із подружжя якому встановлено групу інвалідності отримує державну соціальну допомогу на визначному законом рівні, інший із подружжя не зобов`язаний в такому разі здійснювати його утримання.

Зазначає, що наведені у відзиві доводи не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне. Фактом є те, що з врахуванням встановлених позивачці медичних діагнозів та рекомендацій, остання несе постійні та систематичні витрати для підтримки свого стану здоров`я на відповідному рівні, при цьому відповідна медична документація дає підстави для висновку, що такі витрати позивачка нестиме у продовж усього свого життя.

У розумінні положень ч.4, ст. 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум. Однак, внаслідок наявності інвалідності безумовним є те, що така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Таким чином, вказує, що зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його (правовий висновок постанові ВС від 24.06.2021 р. справа № 759/6629/19).

ВС у постанові від 24.06.2021 р. справа № 759/6629/19 зробив висновок: У частині 4 статті 75 СК України не передбачено можливості визнання особою з інвалідністю такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо її пенсія забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум. Тому колегія суддів вважає, що приписи частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, тому суд її не застосовує. Позивачка знаходиться у постійному виборі між витратою коштів на лікуванням, без здійснення якого остання зазнає зниження рівня здоров`я та спрямування коштів на утримання себе та дитини, що прямо порушує принцип верховенства права щодо визнання в Україні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю, утвердження і забезпечення прав і свобод якої є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Відповідно до вказаного вважає, що відповідач не спростував позовних вимог, у зв`язку з чим вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Через підсистему «Електронний суд» 02.11.2022 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких ОСОБА_2 вказує, що 30 жовтня 2022 року ним через підсистему «Електронний суд» отримано відповідь на відзив, в якій адвокат Коханій О.В., заперечуючи відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , посилається виключно на постанову Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №759/6629/19, згідно якої призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Так, диспозицією ч. 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З аналізу означеної диспозиції процесуальної норми слід зробити висновок, що не кожна постанова Верховного Суду підлягає застосуванню до конкретних правовідносин, а лише застосовується та постанова, у якій Верховний Суд зробив висновок щодо правильного застосування норми права (частини, статті тощо), яка регулює спірні правовідносини, за умови аналогічного предмету і підстав позову, а також встановлених судом фактичних обставин справи. Підтвердженням означеного висновку є ряд постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) (ЄДРСР: 102892553) у п.47 якої вказано, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Проаналізувавши постанову Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №759/6629/19, на яку посилається представник позивача у відповіді на відзив від 30.10.2022, вказує, що підстави позову та фактичні обставини не у повній мірі є аналогічними тим, що існують у правовідносинах, які є предметом цивільної справи №711/3747/22. Так, у мотивувальній частині позовної заяви, у розділі «Обставини справи» представник позивача як підставу для звернення до суду зазначив те, що майже всі кошти, які отримує позивачка за позовом у виді пенсії, витрачаються на дитину; відсутність добровільного утримання відповідачем своєї непрацюючої дружини, ставить її у скрутне матеріальне становище (абз. 3 стр.2 позовної заяви). Водночас підставою позову, який був предметом касаційної перевірки Верховним Судом у справі №759/6629/19, було важке матеріальне становище позивачки викликане потребою у власному постійному догляді та лікуванні. Тобто, підстави позовів у цивільній справі №711/3747/22 та 759/6629/19 є різними. Водночас у справі №711/3747/22, у порядку передбаченому ст..83 ЦПК України, стороною позивача не додано жодного доказу того, що після витрачання нею коштів на утримання дитини (зокрема, тих, що я сплачую як аліменти, і тих, що вона отримує як державну соціальну допомогу) їй не лишається достатньо коштів для проживання. Безспірним є той факт, що я матеріальної допомоги позивачці не надавав до часу її звернення до суду і на моєму утриманні наявна дитина, що підтверджується доданими до відзиву письмовими доказами, зокрема, судовим наказом. З огляду на викладене слід констатувати, що постанова №759/6629/19, прийнята Верховним Судом 24.06.2022, не може бути свідченням аналогічного застосування норми права - ч.4 ст.75 СК України у спірних правовідносинах. У зв`язку із цим посилання у відповіді на відзив на означену постанову суду касаційної інстанції вважає помилковим.

Також вказує, що представник позивача у відповіді на відзив відобразив лише ту частину означеного судового рішення, що, на його думку, підтверджує позовні вимоги, не зазначивши при цьому підстав правомірності застосування ч.4 ст.75 СК України, на які у конкретному випадку посилається Верховний Суд, а це те, що аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку (абз. 7 розділу «Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права» постанови від 24.06.2021). Так, форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Так, з матеріалів справи безспірним є той факт, що шлюб між сторонами укладено 15 червня 2021 року. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились 14 вересня 2021 року. З цього часу ми проживає окремо один від одного у різних населених пунктах (до речі сторона позивача фактично визнає цей факт, оскільки у позовній заяві від 05.11.2021 (що була предметом розгляду цивільної справи №711/7251/21) адвокат Коханій О.В. стверджує, що станом на день подачі позову сторони уже спільно не проживають. Однак розірвати шлюб сторони не можуть, оскільки, перебуваючи у шлюбі, позивачка 31.01.2022 народила хлопчика, батьком якого я був записаний, що є об`єктивною перешкодою до подачі одним із подружжя позову про розірвання шлюбу (ч.2 ст.110 СК України). На дату подання заперечень у суді перебуває цивільна справа за моїм позовом про виключення відомостей про мене як батька цієї дитини (справа №711/2034/22). Водночас і позивачка не заперечує того факту, що станом на день звернення із цим позовом, сторони як сім`я уже не проживають (абз.1 стр.2 позовної заяви).

Беручи до уваги, що шлюбні відносини між сторонами припинені через 3 місяці після укладення шлюбу (15.06.2021) (або 4 місяці 22 дні до дня подачі представником позивачки заяви про стягнення аліментів у справі №711/7251/21), то обґрунтовано вважає, що до даних правовідносин підлягає застосуванню положення п.1 ч.1 сит.83 СК України. При цьому звертає увагу суду, що законодавець у п.1 ч.1 ст.83 СК України вжив термін не «припинення (розірвання) шлюбу», а саме «припинення шлюбних відносин», що і мало місце між ними 14.09.2021. Тому, зазначає, що строк перебування соронами у шлюбних відносин слід визнати нетривалим, а тому обґрунтовано вважає, що це є однією із підстав для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 з підстав зловживання правом з огляду на приписи п.1 ч.1 ст.83 СК України.

Крім того, вказує, що аналіз ч.2 ст..75 СК України свідчить про те, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, визначальною є також обставина потребування позивачкою матеріальної допомоги. З огляду на означені норми процесуального права слід констатувати, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду з даним позовом довела, що є особою з інвалідністю першої групи, однак залишився недоведеним факт, що вона витрачає майже всі кошти на утримання дитини (абз. 3 стр.2 позовної заяви) чи на своє лікування (абз. 2 ст.3 позовної заяви), а розмір її пенсії (який до речі у матеріалах справи відсутній) ставить її у скрутне матеріальне становище. Окрім цього позивачем не доведено, що моє матеріальне становище як відповідача і мої доходи є такими, що дають мені можливість надавати їй матеріальну допомогу.

З огляду на викладене вважає, що підстав для стягнення із нього (відповідача) аліментів на утримання непрацездатної дружини немає, а тому і прошу суд відмовити у задоволенні позову.

В додаткових поясненнях по справі від 04.11.2022, які подані представником позивача адвокатом Коханій О.В. через підсистему «Електронний суд» зазначено, що підстави позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, в широкому розуміння це є недостатність коштів для належного забезпечення особи якій встановлено інвалідність. Посилання відповідача у запереченнях на зміст позовної заяви, не може свідчити про відсутність подібності у правовідносинах. В позовній заяві вказано, що позивачка є особою з інвалідністю, єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога, кошти якої спрямуються на потреби дитини, тож цілком логічно, що повністю задовольнити свої потреби у лікуванні за рахунок залишку коштів вона не спроможна. Слід зауважити, що необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

В даній справі, зловживання право підлягає доведенню, а призюмується, обов`язок такого доведення лежить на відповідачу. Відповідача ні у відзиві ні у запереченнях не вказує, що не був обізнаний із станом здоров`я майбутньої дружини. Відповідач не довів, що припинення шлюбних відносин є виною чи ініціатором цього є позивачка. Відповідач навпаки вказує, що він має намір подати позов про розірвання шлюбу, з чого слідує, що саме відповідач є ініціатором, що шлюбі відносини припинились. Ст. 82 СК України не передбачає безумовною підставою припинення утримання іншого із подружжя у зв`язку з розірванням шлюбу.

28.11.2022 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких він вказує, що відповідач надав заперечення від 02.11.2022 року № 259816/22-Вх в яких серед іншого як підставою заперечень проти позовних вимог вказує, зловживання право, яке відповідач вбачає в тому, що шлюбні відносини тривали незначний час. Відповідач зазначає, що шлюбні відносини, припинились 14.09.2021 р., на доведення чого посилається на позовну заяву іншій справі, оцінка якій судом не надавалась. Зі змісту заперечень слідує висновок, що: ініціатором припинення шлюбних відносин є відповідач, оскільки саме ним не визнається факт батьківства. На сьогодні наявний висновок експерта № 1868 який доводить, що відповідач є батьком спільної дитини. Відповідач акцентує, що подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час, і це є на його думку зловживанням правом зі сторони позивача Саме по собі перебування в шлюбних відносинах нетривалий час не може визнаватись зі сторони позивача зловживанням правом якщо позивач не був ініціатором припинення шлюбних відносин. Відповідач не надав належних доказів, що дії позивача є зловживання право, зокрема, що метою укладення шлюбу для позивачки було набуття право на утримання за рахунок відповідача. Відповідач не довів, що позивачка мала намір укласти шлюб на незначний час та, що позивачка є ініціатором припинення шлюбу. Твердження відповідача про зловживання правом в контексті п.1, ч.1 ст. 83 СК України є наміром за допомогою формальних підстав уникнути виконання обов`язку утримувати іншого з подружжя. Прав не може використовуватись на шкоду. Відповідно до вказаного вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Коханій О.В. не з`явилися. Між тим, до суду неодноразово надходили заяви адвоката Коханій О.В. про розгляд справи без участі представника позивача, також позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначає, що позивачем надані всі наявні докази на підтвердження заявлених вимог, всі підстави та доводи описані у позовній заяві, заявах по суті та додаткових письмових поясненнях, що дозволяє розглянути справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Петренко О.В. заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі. Додатково вказав, що підставою звернення позивача до суду стало не те, що позивач потребує коштів на себе, а те, що їй не вистачає її особистих грошей на утримання дитини. Щодо підстав утримання (аліменти) одного з подружжя визначених ст.75 СК України, то зазначив, що сторона відповідача не заперечує щодо того факту, що позивач є особою з інвалідністю І групи, між тим, вказує, що розмір державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю І групи позивач суду не повідомила і відповідних документів до позовної заяви не додала; щодо підстави «потреби матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом» то вказує, що позивач отримує мінімальний розмір державної соціальної допомоги передбачений законом. Зазначає, що з відповідача щомісячно вже стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що приблизно становить 3500грн., відповідачем забезпечується прожитковий мінімум дитині, що проживає разом із позивачкою, тому посилання позивачки на те, що він (відповідач) не утримує чи утримує не у повному обсязі дитину, не відповідає дійсності і спростовується доданими доказами. Відповідач не має у власності жодного майна, доходи за 2022 рік в нього відсутні, живе за рахунок батьків. Коли сторони укладали шлюб, то позивач вже була особою з інвалідністю, в шлюбі сторони перебували не тривалий час, десь 3-4 місяці.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що 15.06.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №856, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 від 15.06.2021.

Шлюб між сторонами не розірваний.

Також, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 від 06.04.2022 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ).

Так, відповідно до наданої копії судового наказу від 29.03.2022 (справа №711/1342/22) заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено. Вирішено стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи 11.03.2022 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є особою з інвалідністю І групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_2 від 27.12.2007 та актом 3205 огляду МСЕК від 18.10.2012.

З наданої довідки №1079 від 14.06.2021 вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в управлінні соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Черкаської міської ради і отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства І групи «Б» на термін з 01.12.2010 довічно.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції).

Державні органи України, у тому числі судової влади, при розгляді питань, пов`язаних із правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, у яких втілений принцип верховенства права.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно із частинами другою - четвертою статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, та Постановах КЦС Верховного Суду від 27 грудня 2018 року по справі № 165/1728/17 та від 11 жовтня 2018 року по справі № 161/16931/16-ц .

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи з дитинства, безтерміново і у розумінні ч. 3 ст. 75 СК України - непрацездатною особою, перебуває на обліку в управлінні соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Черкаської міської ради і отримує державну соціальну допомогу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» державна соціальна допомога призначається особам з інвалідністю з дитинства I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, визначених ст. 76-78 ЦПК України, які б підтвердили, що вона є такою, що потребує матеріальної допомоги та що розмір її пенсії та будь-якого іншого доходу не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Між тим, з наданої на виконання ухвали суду довідки Департаменту соціальної політики про отримання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства І групи за 2022 рік на ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що із січня по червень включно ОСОБА_1 отримувала по 3868,00грн. щомісяця, з липня по листопад включно по 4054,00грн. щомісяця, в грудні 4186, 00грн., що в загальній сумі за 2022 рік складає 47664,00грн.

Посилання позивачки на ту обставину, що вона самосійного несе обов`язок з утримання дитини та витрачає на це власні кошти, а також, що сума присуджених аліментів, яка є мінімальною та на сьогодні становить приблизно 2300 грн. не достатня для нормального утримання дитини спростовується наданими доказами, а саме розрахунком заборгованості по сплаті аліментів виданого головним державним виконавцем Панасенком О.А. з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 своєчасно та в повному обсязі здійснює оплату аліментів на утримання сина ОСОБА_2 . Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що у відповідача станом на 22.08.2022 наявна переплата аліментів у сумі 1558,21 грн.

Також, стороною позивача не додано жодного доказу щодо того, що після витрачання нею коштів на утримання дитини, включаючи кошти, які відповідач сплачує на утримання дитини, а також отриманої державної соціальної допомоги в позивача не лишається коштів для проживання.

Крім того, позивач зазначає, що дохід відповідача, є регулярним та стабільним, однак, відстежити його доходи в повному обсязі позивачу не вдається, так як виплати здійснюються відповідно до умов контракту, якого останній приховує від дружини, проте дана обставина не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

На підтвердження того, що відповідач не працевлаштований, жодного рухомого чи нерухомого майна у нього немає, доходів від здавання в оренду будь-якого майна не має стороною відповідача надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів на утримання податків станом на 15.08.2022 №2304-22-02199, з яких вбачається, що з моменту укладення сторонами шлюбу, а саме з 15.06.2021 і по 15.08.2022 доходів не отримував за виключенням доходу в розмірі 4787,10грн. від ТОВ «ФК «Шияна» в листопаді 2021; інформацію з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №307395994 від 15.08.2022, з якої вбачається, що на праві власності будь-якого об`єкту нерухомості за відповідачем не зареєстровано.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок надання доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві лежить на позивачеві, а відтак саме позивач має довести ту обставину, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, як то визначено положеннями статті 75 СК України.

Таким чином, позивачем не доведена обставина, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу непрацездатній дружині.

Отже, обов`язкові умови для стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини в розумінні Сімейного Кодексу України відсутні.

Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що на теперішній час відповідач неспроможний надавати позивачці таку допомогу, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.75, 76 СК України, ст.4, 5, 12, 19, 77, 78, 80-84, 264-265, 354, 355 ЦПК України, Закон України «Про державний бюджет України на 2022 рік», Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» суд, -

Вирішив:

У позовних вимогах ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коханій Олексій Володимирович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 09.03.2023.

Головуючий: Н. М. Кондрацька