Номер провадження: 22-ц/813/336/23
Справа № 500/776/17
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третьої особи - ОСОБА_1 про визнання припиненою порук за договором поруки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права, -

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 6296,23 доларів США. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Свої вимоги в позовній заяві позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №ОD34GA00000271 від 27 червня 2007 року (далі - спірний кредитний договір) відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35200 доларів США строком до 27 червня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Того ж числа - 27 червня 2007 року між Банком та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було укладено договори поруки (відповідно за номерами: 0271/Р1, 0271/Р2, 0271/Р3 та 0271/Р4) (далі - спірні договори поруки) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 . Позивач посилається, що відповідач не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором порушив норми законодавства та умови договору, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 08 лютого 2017 року в сумі 7316,69 доларів США, яка складається з: 6296,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 953,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 55,29 доларів США - заборгованість по комісії, та 11,72 доларів США - пеня. Але позивач просив стягнути з відповідачів солідарно лише заборгованість за кредитом в сумі 6296,23 доларів США.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнав. Звернувся із зустрічним позовом до Банку про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права, в якому просив визнати частково недійсним пункт 7.1 спірного кредитного договору в частині стягнення платежів щомісячної комісії (винагороди) за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати за кредитним договором, стягнути з Банку на його користь зайво сплачені платежі по комісії за спірним кредитним договором в сумі 7360 доларів США в еквіваленті за курсом НБУ в розмірі 197152грн. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що вважає, що Банк не мав права встановлювати стягнення щомісячної комісії, бо ніяких додаткових послуг Банк не надавав. Заперечення проти позову Банку мотивував своїми вимогами до Банку.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги Банку не визнали. Звернулися із зустрічним позовом до Банку про визнання припиненим поруки за договором поруки. Свої зустрічні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 мотивували тим, що 16 листопада 2008 року Банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за спірним кредитним договором без їх згоди, тому вважають, що порука припинена. Заперечення проти позову Банку мотивували своїми вимогами до Банку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2019 року у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третьої особи - ОСОБА_1 про визнання припиненою порук за договором поруки - задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки № 0271/Р1 від 27 червня 2007 року, що був укладений між акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 з 16 листопада 2008 року.

Визнано припиненою поруку за договором поруки № 0271/Р2 від 27 червня 2007 року, що був укладений між акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4 з 16 листопада 2008 року.

Визнано припиненою поруку за договором поруки № 0271/Р3 від 27 червня 2007 року, що був укладений між акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з 16 листопада 2008 року.

Визнано припиненою поруку за договором поруки № 0271/Р4 від 27 червня 2007 року, що був укладений між акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 з 16 листопада 2008 року.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського,1Д, ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок)грн.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського,1Д, ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок)грн.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського,1Д, ) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок)грн.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського,1Д, ) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок)грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права - задоволено частково.

Визнано частково недійсним пункт 7.1 кредитного договору OD34GA00000271 від 27 червня 2007 року, що був укладений між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в частині стягнення платежів щомісячної комісії (винагороди) за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати за кредитним договором.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського,1Д, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) зайво сплачені платежі по комісії за кредитним договором OD34GA00000271 від 27 червня 2007 року, що був укладений між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в сумі 121535 (сто двадцять одну тисячу п`ятсот тридцять п`ять) грн. 14коп.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського,1Д, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) судові витрати в сумі 13971 (тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят одна)грн. 52коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інший частині - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» 22.01.2020 року подано апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої апелянт просить суд рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третьої особи - ОСОБА_1 про визнання припиненою порук за договором поруки, та зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права - відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції порушено і неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

АТ КБ «ПриватБанк вказує, що судом встановлено отримання грошових коштів відповідачем, та банк заяви вимогу про стягнення лише отриманої суми, проте суд не взяв до уваги вказані обставини.

Крім того, апелянт вважає висновок експерта таким, що не може бути прийнятий до уваги, оскільки стосується нарахованих сум, відсотків та інше. Оскільки ПриватБанк пред`явив вимогу тільки щодо стягнення отриманих відповідачем коштів, такі вимоги підлягають задоволенню.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що позовні вимоги до поручителів також підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ПриватБанком не заявлено вимоги про стягнення відсотків та інших сум, передбачених кредитним договором. Тобто, АТ КБ ПриватБанк заявив тільки вимогу 6 296,23 дол США - заборгованість за тілом кредиту. Ці грошові кошти були отримані відповідачем, що було встановлено судом, та обсяг відповідальності поручителів в частині отриманих грошових коштів не був збільшений, оскільки це взагалі не можливо.

Враховуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов хибного висновку та ухвалив незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

04.05.2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу також, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що при поданні апеляційної скарги Банком не було заявлено клопотання про призначення експертизи (додаткової, повторної, рецензії). Інші підстави, що заявлені представником позивача стосовно висновку ОСОБА_1 вважає такими, що не можна приймати до уваги.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Судді Одеського апеляційного суду Князюка О.В. від 04.02.2020 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 року провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третьої особи - ОСОБА_1 про визнання припиненою порук за договором поруки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 року справу було призначено до розгляду.

Розгляд справи неодноразово було відкладено за клопотанням сторін.

08.6.2023 року сторони в судове засідання не з`явилися, про лату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

27 червня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено спірний кредитний договір. За цим договором, згідно п.7.1 Банк зобов`язався надати позичальникові ( ОСОБА_1 ) кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії шляхом видачі готівки через касу у сумі 32000 доларів США на строк з 27 червня 2007 року до 27 чеврня 2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,92 відсотка на місяць (11,04 відсотків річних), винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5 відсотка від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, відсотків в випадку дострокового погашення по кредиту, а ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, винагороду в строки, визначені договором.

Погашення заборгованості за цим договором відповідно до 7.1 повинно здійснюватись щомісячним платежем в сумі 508,31 доларів США.

Відповідно до п.2.3.1 спірного кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конь`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 відсотків у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору; зміни облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

27 червня 2007 року між Банком та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було укладено договори поруки (відповідно за номерами: 0271/Р1, 0271/Р2, 0271/Р3 та 0271/Р4) (далі - спірні договори поруки) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно до розрахунку банку у зв`язку із не належним виконанням зобов`язання за спірним договором за ОСОБА_1 виникла заборгованість станом на 08 лютого 2017 року в сумі 7316,69 доларів США, яка складається з: 6296,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 953,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 55,29 доларів США - заборгованість по комісії, та 11,72 доларів США - пеня. Але позивач просить стягнути з відповідачів солідарно лише заборгованість за кредитом в сумі 6296,23 доларів США, тому суд розглядає вимоги Банку в межах позовних вимог.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16 травня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Банку про припинення дій, що порушують право та відновлення становища, що існувало до порушення, щодо внесення змін до кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок (справа № 2/1519/6258/11, провадження № 2/521/165/13), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язаний Банк припинити нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до спірного кредитного договору за відсотковою ставкою 13,08 відсотків річних. Зобов`язаний Банк відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: провести обрахунки сум відсотків за користування кредитом за спірним кредитним договором за відсотковою ставкою 11,04 відсотків річних за період з 16 листопада 2008 року по день ухвалення судового рішення. Зобов`язаний Банк скасувати нараховані штрафні санкції внаслідок прострочення виконання зобов`язання за спірним кредитним договором з використанням відсоткової ставки 13,08 відсотків річних. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені вищезазначеним рішенням не доказуються при розгляді даної справи.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто вищезазначеними нормами передбачений обов`язок відповідачів повернути кредит Банку в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені та штрафів.

Визначаючи розміри суми заборгованості, суд першої інстанції вірно врахував висновок судової економічної експертизи від 25 вересня 2018 року № 140/е, який суд вважає обґрунтованим, вмотивованим та достовірним.

Апеляційний суд зазначає, що на спростування висновку експерта, апелянтом не надано суду жодних належних та допустимих доказів.

Суд першої інстанції вірно врахував наявність достатності поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Згідно висновку експерту сума заборгованості складає 1796,01 доларів США. Тому сама така сума підлягає стягненню.

Пунктом 7.1 спірного кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, суд надаючи правову оцінку відповідності пункту 7.1 спірного кредитного договору вимогам діючого законодавства, доходить висновку про визнання недійсним спірного кредитного договору в частині встановлення сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати та зобов`язання Банку зарахувати сплачену позичальником комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Суд враховує, що згідно до висновку судової економічної експертизи від 25 вересня 2018 року № 140/е, сума безпідставна сплаченої винагороди відповідачем ОСОБА_1 . Банку складає 6974,52 доларів США, тому проводить відповідно до ч.12 ст.265 ЦПК України зустрічне зарахування грошових сум, та встановлює, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5178,51 доларів США, як зайво та безпідставно сплачених коштів за винятком заборгованості за кредитом (6974,52-1796,01).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, та такими, що відповідають встановленим обставинам справи та нормам Закону.

Щодо визнання договорів поруки припиненими за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третьої особи - ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Банку не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 - обґрунтовані та підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

27 червня 2007 року між ОСОБА_1 та зБанком було укладено спірний кредитний договір. За цим договором, згідно п.7.1 Банк зобов`язався надати позичальникові ( ОСОБА_1 ) кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії шляхом видачі готівки через касу у сумі 32000 доларів США на строк з 27 червня 2007 року до 27 чеврня 2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,92 відсотка на місяць (11,04 відсотків річних), винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5 відсотка від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, відсотків в випадку дострокового погашення по кредиту, а ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, винагороду в строки, визначені договором.

27 червня 2007 року між Банком та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було укладено договори поруки (відповідно за номерами: 0271/Р1, 0271/Р2, 0271/Р3 та 0271/Р4) (далі - спірні договори поруки) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16 травня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Банку про припинення дій, що порушують право та відновлення становища, що існувало до порушення, щодо внесення змін до кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок (справа № 2/1519/6258/11, провадження № 2/521/165/13), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволени частково. Зобов`язаний Банк припинити нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до спірного кредитного договору за відсотковою ставкою 13,08 відсотків річних. Зобов`язаний Банк відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: провести обрахунки сум відсотків за користування кредитом за спірним кредитним договором за відсотковою ставкою 11,04 відсотків річних за період з 16 листопада 2008 року по день ухвалення судового рішення. Зобов`язаний Банк скасувати нараховані штрафні санкції внаслідок прострочення виконання зобов`язання за спірним кредитним договором з використанням відсоткової ставки 13,08 відсотків річних. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені вищезазначеним рішенням не доказуються при розгляді даної справи.

Таким чином, вищезазначеним рішенням встановлено, що Банк в односторонньому порядку 16 листопада 2008 року збільшив відсоткову ставку за спірним кредитним договором не попередивши про це ані самого позичальника - відповідача ОСОБА_1 , ані поручителів - відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Такі дії Банку суд розцінює як зміна зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, а тому відповідно до вищенаведених норм з цього часу - з 16 листопада 2008 року порука є припиненою.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду у вказаній частині є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не спростовують висновки суду та встановлені обставини у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, не впливають на зазначені висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає рішення необґрунтованим та постановленим без порушення норм матеріального та процесуального права, ухваленою на підставі повного дослідження обставин справи.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе