ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 червня 2023 року місто Чернівці справа №723/3188/22

провадження №22-з/822/39/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Сторожинецький центр первинної медичної допомоги» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Рух справи та короткий зміст прийнятих рішень

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КНП «Сторожинецький центр первинної медичної допомоги» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП «Сторожинецький центр первинної медичної допомоги» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2023 року - скасовано.

Позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Сторожинецький центр первинної медичної допомоги» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області №61 ЗВ від 13 липня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади медичної сестри ЗПСМ пункту невідкладної допомоги Красноїльської АЗПСМ у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді медичної сестри ЗПСМ пункту невідкладної допомоги Красноїльської АЗПСМ.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Сторожинецький центр первинної медичної допомоги» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області на користь держави судовий збір у розмірі 2481 грн. у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Короткий зміст вимог заяви

30 травня 2023 року на адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування заяви вказала, що згідно приписів ч.3 ст.235 КЗпП України вирішення питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обов`язком органу який, виніс рішення про поновлення на роботі, а тому працівник не зобов`язаний ставити таке питання перед судом, в тому числі у формі окремої позовної вимоги.

Вказує, що вона була звільнена з роботи з 27 липня 2022 року і поновлена на роботі наказом від 29 березня 2023 року. Відповідно до довідки від 18 травня 2023 року її середньомісячна заробітна плата становила 8749,16 грн.

Просила ухвалити додаткове рішення, яким зобов`язати КНП «Сторожинецький центр первинної медичної допомоги» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення 27 липня 2022 року до моменту фактичного поновлення на роботі 29 березня 2023 року.

Подану заяву просила розглядати у її відсутність.

Позиція апеляційного суду

Вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення судом було призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.77, 78), в судове засідання не з`явилися.

До початку розгляду заяви представник ОСОБА_1 - адвокат Байцар І.Б. спрямував до суду заяву з проханням розглядати подану заяву у його відсутність, вимоги заяви підтримує повністю (а.с.228).

Представник відповідача Паладійчук А.В. до початку розгляду заяви спрямував до суду заяву з проханням розглядати подану заяву у його відсутність, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити оскільки заяву подано після виконання рішення суду (а.с.229).

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.

Мотивувальна частина

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до ч.3-5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до статті 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При вирішенні справи визначальними для суду є фактичні обставини, наведені у позовній заяві. Визначаючись із характером існуючих правовідносин, суд не вправі самостійно змінювати підстави позову, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства це є виключним правом позивача.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із двома позовними вимогами, а саме: про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі.

Подану заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 мотивувала тим, що на підставі частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 березня 2023 року не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вважала, що є підстави для ухвалення додаткового рішення у справі.

Цивільним процесуальним законом визначено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Така властивість рішення суду у теорії цивільного процесу отримала назву «незмінність рішення суду». Правило про неможливість скасування або зміни судового рішення судом, який його ухвалив, гарантує стабільність судового рішення та його незмінність.

Цивільний процесуальний закон передбачає випадки, коли суд, що ухвалив судове рішення, має право з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, самостійно виправити його недоліки, пов`язані з його неповнотою, неясністю і неточністю, шляхом ухвалення додаткового рішення.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Матеріали даної справи свідчать, що ОСОБА_1 не заявляла позовної вимоги про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та не надала відповідних доказів з даного приводу, а також з приводу такої позовної вимоги ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції сторони не давали пояснення. Тому суд першої та апеляційної інстанцій вказану позовну вимогу не розглядав.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі.

Вказані висновки узгоджені з висновками Великої Палати Верховного Суду України від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Встановлено, що постанова Чернівецького апеляційного суду від 23 березня 2023 року в частині поновлення на роботі допущена до негайного виконання є і виконаною.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не може виходити за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати предмет позову. Оскільки питання про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не було предметом судового розгляду, а рішення суду в частині поновлення на роботі є виконаним то правові підстави для ухвалення додаткового рішення у справі у відповідності до пункту 1 частини першої та частини 2 статті 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.270 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Сторожинецький центр первинної медичної допомоги» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк