ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Ковалевської Л.М., за участю секретаря Омельчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Фастівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 20.01.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1 - 130, позивач є власником 5/18 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Інші 13/18 частин цього житлового будинку належать ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Мельник К.С. Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку від 30.11.2010 року серія ЯК №021999 і серія ЯК № 022000, позивач є власником також земельних ділянок площею 0,0126 га і площею 0,0127 га (кадастрові номери - :09:004:0132, :09:004:0133), за адресою місця розташування цих ділянок: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2021 року за № НВ-021 і № НВ- 021. У серпні 2021 року у позивач виник спір із сусідкою ОСОБА_2 щодо розташування вигрібної ями, і після комісійного обстеження земельної ділянки працівниками виконавчого комітету Фастівської міської ради, позивач дізнався, що ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки. Рішенням Фастівської міської ради від 27.08.2020 року «Про надання дозволу громадянам міста на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах земель Фастівської міської ради» було надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку відповідної технічної документації із землеустрою. Надалі, рішенням Фастівської міської ради від 01.03.2021 року «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 » було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності і передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0646 га (кадастровий номер :09:004:0230) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 із земель комунальної власності. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2021 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 оформила право власність на вищевказану земельну ділянку. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області від 10.11.2021 року розробником технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0646 га (кадастровий номер :09:004:0230) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 до місцевого фонду документації із землеустрою та оцінки земель не передавалася. На адвокатський запит від 11.11.2021 року розробником вищевказаної технічної документації із землеустрою ФОП ОСОБА_3 була надана копія цієї документації. Ознайомившись з наданою технічною документацією, позивач був здивований, тим, що в графі «Власники/користувачі суміжних земельних ділянок» (підписи) у Акті прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 10.05.2021 року стоїть, нібито, його підпис. Однак, позивач як власник суміжної земельної ділянки не підписував та при складанні вказаного Акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання присутнім не був, підпис зроблено іншою особою. Тобто, рішенням Фастівської міської ради від 01.03.2021 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності, яка містить Акт погодження меж земельної ділянки від 10.05.2021 року, у якому підпис від імені позивача виконаний іншою особою. Тобто, фактично погодження меж земельної ділянки із землекористувачем суміжної земельної ділянки не відбулося, що є порушенням прав позивача, як землекористувача.

На підставі викладеного, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Фастівської міської ради від 01.03.2021року № 17/33 - VII-VIII «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 », а також стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати у зв`язку із розглядом справи.

05 січня 2022 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

26.01.2022 року відповідач - ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що 07.07.2020 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона стала власником 13/18 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою реалізації свого права, щодо приватизації земельної ділянки біля приватного будинку вона звернулась до Фастівської міської ради щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 27.08.2020 року Рішенням Фастівської м міської ради їй був наданий такий дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку площею 0,0659 га. Після чого вона звернулась до землевпорядної організації для розробки технічної документації. Через певний час, представник землевпорядної організації надав їй технічну документацію та витяг з державного земельного кадастру на її ділянку із зареєстрованим кадастровим номером :09:004:0230 площею 0,0646 та пояснивши, що вона має здати технічну документацію до Фастівської міської ради для затвердження та передачу у власність, що нею і було зроблено. Після затвердження технічної документації на сесії Фастівської міської ради вона отримала Рішення та зареєструвала в реєстрі речових прав на нерухоме майна, таким чином стала власником земельної ділянки на якій розташована частина її житлового будинку. Тобто оформлення земельної ділянки відбулося згідно діючого законодавства. Також зазначила, що вона своїми діями не порушили права позивача як суміжного землекористувача. Відповідно Рішення Фастівської міської ради про передачу їй земельної ділянки у власність також не порушило права суміжного землекористувача на його земельні ділянки. Тобто вважає, що предмет спору відсутній. Проблема непорозуміння із сусідом виникла з часу набуття права власності позивачем на другу частину житлового будинку в 2009 році у зв`язку з невеликою площею земельної ділянки біля будинку. Так, позивачу було зручно заходити до своєї частини будинку через її двір з чим вона не погоджувалася. Окрім того, позивач фактично не проживає у своїй частині будинку, а є тільки власником та проживає в місті Києві. Крім цього, зазначила, що вона допускає, що землевпорядна організація могла допустити технічні помилки при складанні технічної документації та не коректно скласти певні документи, але ця обставина ніяким чином не порушує права позивача та немає негативних для нього наслідків.

На підставі вищевикладеного, відповідач просила позов залишити без задоволення.

Ухвалою від 02.02.2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сайчишина А.А. про витребування доказів - задоволено.

Ухвалою від 18.04.2022 року продовжений строк підготовчого провадження, на 30 днів.

Ухвалою від 26.05.2022 року клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву у вищевказаній цивільній справі - задоволено. Поновлено відповідачу Фастівській міській раді строк для подачі відзиву.

08.06.2022 року відповідач - Фастівська міська рада Київської областіподала відзив на позовну заяву в якому зазначили, що на підставі вищевказаних норм в межах наданих повноважень Фастівською міською радою Київської області було прийняті рішення 27.08.2020 року № 37/12-LXXIX-VII «Про надання дозволу громадянам міста на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах земель Фастівської міської ради» було надано дозвіл на розробку відповідної технічної документації із землеустрою та рішення Фастівської міської ради Київської області від 01.03.2021 року №17/33 - VII-VIII «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 », також було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності і передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0646 га (кадастровий номер :09:004:0230) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 із земель комунальної власності. Фастівська міська рада при прийнятті рішень діяла виключно в межах норм визначених законодавством. В зв`язку з вищевикладеним, вважають що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, просили в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 04.07.2022 року, за клопотанням представника позивача-адвоката Сайчишина А.І. по справі призначено почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвалою від 30.08.2022 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 13.09.2022 року по справі призначено почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвалою від 03.01.2023 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 27.01.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 20.01.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1 - 130, позивач є власником 5/18 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.31).

Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку від 30.11.2010 року серія ЯК №021999 і серія ЯК № 022000, позивач є власником також земельних ділянок площею 0,0126 га і площею 0,0127 га (кадастрові номери - :09:004:0132, :09:004:0133), за адресою місця розташування цих ділянок: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2021 року за № НВ-021 і № НВ- 021 (а.с.34-41).

Як зазначає позивач, у серпні 2021 року між ним та сусідкою ОСОБА_2 виник спір щодо розташування вигрібної ями, і після комісійного обстеження земельної ділянки працівниками виконавчого комітету Фастівської міської ради, позивач дізнався, що ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки.

Судом встановлено, що 07.07.2020 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом відповідач ОСОБА_2 є власником 13/18 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

З метою реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки, на якій розмішено 13/18 частин будинку, ОСОБА_2 звернулась до Фастівської міської ради.

Рішенням Фастівської міської ради від 27.08.2020 року «Про надання дозволу громадянам міста на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах земель Фастівської міської ради» ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку відповідної технічної документації із землеустрою (а.с.43).

В подальшому, 01.03.2021 року Фастівською міською радою було прийнято Рішення №17/33 - VII-VIII «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 » (а.с.45).

Також, оскаржуваним рішенням, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності і передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0646 га (кадастровий номер :09:004:0230) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 із земель комунальної власності.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2021 року, 15.03.2021 ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.46).

Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Фастівської міської ради від 01.03.2021року № 17/33 - VII-VIII посилаючись на те, що в графі «Власники/користувачі суміжних земельних ділянок» (підписи) у Акті прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 10.05.2021 року стоїть, нібито, його підпис. Однак, позивач як власник суміжної земельної ділянки не підписував та при складанні вказаного Акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання присутнім не був, підпис зроблено іншою особою. Тобто, рішенням Фастівської міської ради від 01.03.2021 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності, яка містить Акт погодження меж земельної ділянки від 10.05.2021 року, у якому підпис від імені позивача виконаний іншою особою. Тобто, як вважає позивач, фактично погодження меж земельної ділянки із землекористувачем суміжної земельної ділянки не відбулося, що є порушенням прав позивача, як землекористувача.

13.09.2022 за клопотанням представника позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта № 2-14/12 від 14.12.2022 підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься навпроти прізвища « ОСОБА_1 » у графі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (підписи) у технічній копії Акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 10.05.2021 року, який є додатком до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.156).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Позивач, вважаючи, що фактично погодження меж земельної ділянки із землекористувачем суміжної земельної ділянки не відбулося, має місце порушення його прав, як землекористувача, звернувся до суду з позовом, обравши спосіб захисту -визнання незаконним та скасування рішення Фастівської міської ради «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 »

Враховуючи встановлені судом обставин щодо протиправності оскаржуваного рішення Фастівської міської ради від 01.03.2021 суд дійшов наступного висновку.

У частинах другій, третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

За змістом статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Такий дозвіл наділяє заінтересовану особу лише повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність або користування в майбутньому.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20) вказано, що "стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною.

Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Як було встановлено висновком експертизи, позивач дійсно не підписував Акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 10.05.2021 року, який є додатком до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 .

Проте, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 570/1721/20 (провадження № 61-10072св21) зазначено, що "судами правильно враховано, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази, зазвичай, можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. Позивач під час розгляду справи не заявляв клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи".

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушення його майнового права та/або законного інтересу оспорюваним рішенням відповідача-1 Фастівською міською радою та відповідно і відповідачем ОСОБА_2 , яка скориставшись своїм правом на приватизацію земельної ділянки у передбачений законодавством спосіб оформила та зареєструвала право власності на земельну ділянку.

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 258-265 ЦПК України, ст.. 106,123,152.186, 198 ЗК України, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 570/1721/20 (провадження № 61-10072св21), постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20), суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2023 року.

Суддя Ковалевська Л.М.