Справа № 758/1858/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 лютого 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача суми боргу за договором позики від 30.07.2021 року у розмірі 117 463,00 євро, що еквівалентно 3 707 644,00 грн., яка складається із суми боргу 116 300,00 євро, що еквівалентно 3 707 644,00 грн., та пені 1163,00 Євро, що еквівалентно 37 076,44 грн.

Позов обґрунтовує тим, що 30 липня 2021 року ОСОБА_2 за договором позики отримав від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 116300,00 євро. За умовами Договору позики від 30.07.2021 р. ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму боргу до 01.02.2022 р. Згідно положень договору позики у разі прострочення виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 повинен сплатити пеню у розмірі 1%.Також, 30 липня 2021 року ОСОБА_2 написано розписку про те, що даною розпискою він підтверджує, що на виконання умов договору позики від 30.07.2021 отримав від ОСОБА_1 у борг гроші в сумі 116300,00 євро, які зобов`язується повернути ОСОБА_1 в строк до 01.02.2022 року включно. Зазначено, що розписка написана власноручно 30.07.2021 року. Позивачем умови договору виконано шляхом передачі грошових коштів відповідачу у день підписання договору позики, що підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Однак, станом на день подання позову ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики та розписки не виконав. Від позивача переховується, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 116300,00 (сто шістнадцять тисяч триста) Євро та пеня 1163,00 євро.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 14.02.2022 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.02.2022 р. заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено; накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв. м., яка на праві власності належить ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Ухвалою від 24.08.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує, просив позов задовільнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзив не подав, в зв`язку з чим на підставі ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд розглядає справу з постановленням заочного рішення.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 30 липня 2021 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 116300,00 євро, зі строком повернення до 01 лютого 2022 року.

На підтвердження передачі грошових коштів ОСОБА_2 складено розписку.

Відповідно до пункту 1 зазначеного договору, сторонами погоджено, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% за кожний прострочений місяць.

На підтвердження позики позивачем наданий суду оригінал договору позики від 30.07.2021 р. з оригіналом розписки від 30.07.2021 р., які містяться в матеріалах справи.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінали вищевказаних боргових документів.

Відповідно до ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу.

На підтвердження погашення боргу відповідачем не надано доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню основна сума боргу за договором позики у розмірі 116300,00 євро.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Відповідно дост.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею)є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7 договору позики встановлено, що у випадку прострочення терміну повернення позики нараховується пеня у розмірі 1 % за кожний прострочений місяць.

Як було зазначено вище, строк повернення позики - до 01.02.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 07.02.2022 року.

А відтак, з моменту прострочення зобов`язання, тобто з 01.02.2022 року і на момент подачі позовної заяви до суду ( 07.02.2022 року), не сплинув місячний термін.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені не підлягають задоволенню.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 12 405,00 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.526, 598, 599, 1047 ЦК України, керуючись ст. ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263,264-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договорами позики від 30.07.2021 року в розмірі 116300,00 євро. (сто шістнадцять тисяч триста євро 00 євроцентів).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 12 405,00 грн. (двадцять тисяч чотириста п`ять гривень 00 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Н. М. Ларіонова