Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3074/22 Головуючий у 1-й інст. Білоусенко І. В.
Категорія 36 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

без виклику сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 28 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Білоусенко І.В.

у цивільній справі №286/3074/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Житомиргаз» про скасування акту, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив скасувати акт про припинення розподілу природного газу від 09.02.2022 року Акціонерного товариства «Житомиргаз». В обґрунтування поданого позову зазначав, що він 61 рік проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на ім`я ОСОБА_3 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Протягом 35-ти років вони належним чином оплачували рахунки відповідача за доставку природного газу. 09.02.2022 року до їх будинку приїхали працівники відповідача та без жодних пояснень закрили і опломбували кран на газопроводі на вулиці перед будинком. Після цього працівники відповідача передали йому копію акту про припинення розподілу природного газу, який він відмовився підписувати. Працівники відповідача не надали йому жодних документів доказів, які б свідчили про підстави припинення розподілу природного газу, та підтверджували б законність припинення 09.02.2022 доставки газу до їх будинку.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 28 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Цим же рішенням стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 992,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема вказує, що суд помилково стверджував, що в матеріалах справи відсутній доказ, що позивач після смерті матері є споживачем послуг по розподілу та споживанню природного газу по рахунку № НОМЕР_1 . Крім того, на думку апелянта, останній надав в розпорядження суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження підстав та обставин позовних вимог.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса газопостачання: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

З копій повідомлення про сплату рахунку вбачається, що платником вказано ОСОБА_3 . З копій квитанцій про оплату №№ 106831406, 111492648, 116810214, 116809704, вбачається, що в графі «призначення платежу - плата за розподіл природного газу о/р АДРЕСА_1 » вказаний ОСОБА_1 , а оплату здійснено - ОСОБА_2 .

З акту про припинення розподілу природного газу від 09.02.2022 вбачається, що газопостачання припинено на підставі доручення ТОВ «Житомиргаззбут» №С1-836 10001-0222 від 03.02.2022, закрито (опломбовано) кран на вводі в закритому положенні.

АТ «Житомиргаз» відповідно до отриманої ліцензії з 01.07.2015 надає послуги по розподілу природного газу та виступає як Оператор ГРМ. Правовідносини між споживачем та газорозподільним підприємством регулюються Типовим договором на розподіл природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015, а також Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затверджених Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015. Згідно з п.7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та /або документально підтвердження споживання природного газу.

Відповідно до приписів пункту 6 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ «Якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об`єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу.

Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Тобто, судовому захисту підлягає лише порушене законне право особи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до приписів частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного с судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підтвердженням існування договірних відносин саме із ОСОБА_3 є рахунки на оплату послуги розподілу природного газу, копії яких надано позивачем. В той же час, копія квитанції № 111492648 (надана позивачем до позову), яка свідчить про оплату послуги розподілу природного газу позивачем, жодним чином не свідчить про необхідність зміни персоніфікованих даних споживача послуги про розподіл за адресою будинок АДРЕСА_1 . На момент звернення до суду позивач не здійснив приєднання до умов Типового договору на розподіл природного газу, та не є стороною зазначеного договору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що позивач після смерті матері в установленому законом порядку прийняв спадщину, є власником будинку, до якого подається газ та що він є споживачем послуг по розподілу та споживанню природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а також що ним був укладений договір з відповідачем щодо надання послуг. Факт звернення до відповідача з приводу зміни даних про споживача не підтверджений.

Разом з тим, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з положеннями статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність.

Разом з тим, при вирішенні питання розподілу судових витрат суд першої інстанції припустився помилки.

Так, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає пільги щодо сплати судового збору.

Відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права як споживача послуг, апеляційний суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 підпадає під дію положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено не на користь позивача, а відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для стягнення з нього судового збору.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір з позивача, який звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є незаконним та підлягає скасуванню.

З огляду на те, що позивач звільнений від оплати судових витрат та йому відмовлено в задоволенні позову, то судове рішення в цій частині не ухвалюється.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 28 грудня 2022 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 992,40 грн. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: