ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м.Суми

Справа №591/1278/22

Номер провадження 22-ц/816/467/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вакули Вадима Миколайовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2023 року в складі судді Ніколаєнко О.О., постановлену в м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 31 січня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в лютому 2022 року із позовною заявою, та остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими що втратили право на користування житлом квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що він проживає в неприватизованій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка була надана його батькові ОСОБА_4 , після смерті якого, наймачем даної квартири була його мати ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , і з того часу він проживає у вказаній квартирі один. Вказує, що крім нього у зазначеній квартирі зареєстровані проте не проживають відповідачі: ОСОБА_2 , який там не проживає більше шести років та ОСОБА_3 , який не проживає там більше двох років. На даний час місцезнаходження відповідачів йому невідоме. Добровільно знятися з місця реєстрації відповідачі не бажають. Зазначає, що через вказані обставини виникають проблеми із надмірною сплатою комунальних послуг.

В липні 2022 року відповідачі звернулися до суду із зустрічним позовом в якому просили суд усунути їм перешкоди шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати їм комплект ключів від квартири кожному (від вхідних дверей та дверей, що ведуть у кімнати квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати надати вільний та безперешкодний доступ до квартири та вселити їх до квартири, що знаходиться за даною адресою.

Свої вимоги мотивували тим, що після смерті їх діда у спірній квартирі були зареєстровані вони та ОСОБА_1 і його мати ОСОБА_5 . Вказують, що ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі з моменту свого народження та періодично нею користувався до грудня 2020 року. У квартирі зберігав та зберігає свої речі, а за життя ОСОБА_5 постійно приходив провідувати її. Крім того сплачує частину за комунальні послуги за квартиру. ОСОБА_3 також проживав у спірній квартирі з моменту свого народження і до кінця 2020 року, щомісячно сплачував за комунальні послуги у даній квартирі, але позивач без відома інших користувачів квартири змінив замок на вхідні двері та заборонив мешканцям користуватися спірною квартирою, а тому ОСОБА_3 вимушений був переїхати до іншого помешкання, яке винаймав. Зазначають, що у вересні 2020 року було викрадено його особисті речі: ноутбук, електром`ясорубку, пральну машину, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, які знаходилися у спірній квартирі, в зв`язку з чим він звертався до поліції із заявою про вчинення злочину. Вказують, що на момент звернення до суду позивач Білолюський не проживає та не користується спірною квартирою.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 комплект ключів від квартири (від вхідних дверей та дверей, що ведуть у кімнати квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано надати вільний та безперешкодний доступ до квартири та вселити ОСОБА_3 до квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог у частині усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 496,40 грн.

Компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,40 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у спірній квартирі ОСОБА_2 не проживав протягом тривалого періоду часу (більше 5 років), залишив це місце проживання самостійно та за власною ініціативою та у зв?язку із одруженням. Доказів того, що протягом часу до смерті ОСОБА_5 йому будь-хто із зареєстрованих у спірній квартирі осіб чинили перешкоди у користуванні до суду не надав, а тому позовні вимоги до цього відповідача підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню. Разом з тим, ОСОБА_3 залишив квартиру незадовго до смерті ОСОБА_5 . Виклик поліції за фактом крадіжки особистих речей, сплата ним комунальних платежів, факт неможливості потрапити у квартиру після смерті ОСОБА_5 підтверджують, що останній не втратив інтересу до квартири та був позбавлений можливості користуватися нею не за своєю волею, а тому позовні вимоги до вказаного відповідача не підлягають задоволенню, натомість підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Вакула Вадим Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог за первісним позовом і задоволених за зустрічним позовом та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що хоча звернення ОСОБА_3 і було до поліції 06.10.2020 року, проте воно було розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», кримінальне провадження не відкривалося, результати її розгляду невідомі. Вказує, що Ян виїхав з квартири добровільно, забравши особисті речі і жодного тиску на нього не чинилося. Крім того, сплачувати за комунальні платежі він перестав після 12.12.2020 року. Доказів зміни замків чи перешкоджання ОСОБА_6 у входженні до приміщення матеріали справи не містять.

У відзиву на апеляційну скаргу відповідачіпросили залишити рішення без змін, оскільки навість якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб її вселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справі про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив в її задоволенні відмовити. Пояснив суду , що він іншого житла не має і зараз проживає у найманій квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в неоскарженій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зарєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15). ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є племінниками ОСОБА_1 .

Вказана квартира є неприватизованою та була виділена у користування ОСОБА_4 (батьку ОСОБА_1 та діду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) у користування на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих від 7.08.1969 на умовах договору найму (а.с. 5,6).

Після смерті ОСОБА_4 наймачем житлового приміщення було визнано його дружину ОСОБА_5 , що підтверджується архівним витягом із рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.11.2002 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла (а.с. 9).

Після її смерті у встановленому законом порядку не визначено основного наймача житлового приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 надано квитанції про оплату ним комунальних послуг, які надавались у спірній квартирі у 2019-2020 роках (а.с. 92-112).

Борг за комунальні послуги по квартирі станом на липень 2022 року становить 38288,93 грн (а.с. 139).

06.10.2020 ОСОБА_3 звертався до Сумського РУП ГУНП в Сумській області із заявою про вчинення крадіжки особистих речей із квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначав, що у крадіжці підозрює дядька ОСОБА_1 . Це звернення було розглянуто у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян»(а.с 171-172).

У червні 2015 року ОСОБА_5 зверталася до Зарічного районного суду м. Суми із позовом до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішенням суду від 23.12.2015 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження відсутності відповідача за місцем реєстрації та неповажності причин відсутності відповідача понад встановлені строки (матеріали справи №591/4232/15-ц).

У лютому 2020 року ОСОБА_5 зверталась до Зарічного районного суду м. Суми із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 10.09.2020 позовну заяву було залишено без розгляду за заявою позивача (матеріали справи №591/1287/20).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 ст. 71 ЖК України встановлено, що якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до роз`яснень наданих в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України),необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач ОСОБА_3 здійснював платежі за комунальні послуги в даній квартирі, мав в ній особисті речі, які були викрадені невідомими особами, про що останній звертався до поліції, крім того, самим позивачем чинилися перешкоди відповідачу в користуванні спірною квартирою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що спростовуючи обставини перешкоджання відповідачу ОСОБА_3 у користуванні належною йому частиною квартири позивач у своїй апеляційній скарзі послався на те, що відповідачем не доведено того, що ним здійснюються перешкоди у користуванні спірною квартирою, проте жодних доказів на спростування тих обставин що ним не було надано відповідачу ключів від спірної квартири до суду не надав.

Доводи позивача відносно того, що після 12.12.2020 року відповідача ОСОБА_3 перестав здійснювати платежі за комунальні послуги в даній квартирі, в результаті чого втратив до неї інтерес, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що на даний час по квартирі існує завеликий розмір заборгованості за комунальні послуги. Як встановлено матеріалами цивільної справи та вбачається із зустрічного позову, саме наприкінці грудня 2020 року позивачем почали створюватися перешкоди відповідачу у користуванні спірною квартирою, при цьому позивачем не було спростовано належними та переконливими доказами того, що ним чинилися відповідачем перешкоди в користуванні спірною квартирою. Таким чином, позивачем не доведено факту відсутності у відповідача інтересу до спірної квартири, оскільки останній був позбавлений можливості користуватися нею не за своєю волею. Крім того, між сторонами вже тривалий час існують неприязні відносини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності визначених законом підстав для визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщення, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що останній не був позбавлений можливості користуватися нею за своєю волею, а також щодо наявності підстав для поновлення порушених прав відповідача ОСОБА_3 шляхом покладення на позивача зобов`язання надання йому ключів та забезпечення вільного і безперешкодного доступу до неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вакули Вадима Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2023 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2023 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко