Справа № 367/8284/21
Провадження №2/367/2384/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Линника В.Я,

за участі: секретаря Балинської О.С.,

представника позивача Хоменко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Ірпінської державної нотаріальної контори (далі відповідач), у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову Державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори А.Ю. Пласконь №353/02-31 від 08.04.21 р.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_2 . Позивач є спадкоємцем за заповітом від 12 жовтня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Прилипко В.В., зареєстрованим за реєстровим №923. У встановлений законом строк, 08 квітня 2021 року, позивач звернувся в Ірпінську міську державну нотаріальну контору Київської області із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які залишились після померлої матері. Постановою від 08.04.2021 р. №353/02-31 державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області А.Ю. Пласконь відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, виходячи з наступного. Як вказує нотаріус в Постанові про відмову, в матеріалах спадкової справи знаходиться копія Акта про передачу ОСОБА_2 в особисте користування житлового будинку АДРЕСА_1 , виданого радгоспом «Бучанський» 16 жовтня 1993 року. Згідно цього Акта право власності на житловий будинок 23 лютого 1994 ррку було зареєстровано за ОСОБА_2 . Крім того, рішенням Виконавчого комітету Гостомельської селищної Ради народних депутатів Київської області від 30 грудня 1997 року №225 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 700 кв.м. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , на якій знаходиться житловий будинок. Ірпінська міська державна нотаріальна контора відмовила позивачу в видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так як реєстрація права власності згідно Акта прийому-передачі не відповідає його змісту. Вважає, що дії державного нотаріуса А.Ю. Пласконь є незаконними, а постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з огляду на зазначені у позові аргументи та докази.

Представник відповідача не з`явився у судове засідання, подали до суду заяву, у якій просили розгляд справи проводити за відсутності представника Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області, винести рішення у відповідності до діючого законодавства України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши думку учасників справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що Позивач згідно заповіту від 12.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Прилипко В.В., зареєстрованого за реєстровим №923, є спадкоємцем після своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У встановлений законом строк, 08.04.2021 року, позивач звернувся в Ірпінську міську державну нотаріальну контору Київської області із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які залишились після померлої матері ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2018 будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією адресою належала ОСОБА_2 .

Постановою від 08.04.2021 №353/02-31 державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області А.Ю. Пласконь відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що згідно Акта від 16.10.1993 р. радгоспу «Бучанський» ОСОБА_2 в особисте користування було передано житловий будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Виконавчого комітету Гостомельської селищної Ради народних депутатів Київської області від 10.11.1993 року було затверджено акт прийому-передачі будинку садибного типу з надвірними спорудами та земельну ділянку 700 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , громадянці, ОСОБА_2 з сім`єю. В результаті цього, житловий будинок садибного типу з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 було передано в особисту приватну власність громадянці, ОСОБА_2 з сім`єю в складі: доньки, ОСОБА_3 . Державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області через те, що будинок зареєстровано лише лише за ОСОБА_2 , а не на двох осіб, державний нотаріус Пласконь А.О. відмовила позивачу в видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так як реєстрація права власності згідно Акта прийому-передачі не відповідає його змісту.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

Порядок правового регулювання діяльності органів та посадових осіб нотаріату в Україні визначено Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року.

Частиною 1 ст.1 Законом України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ з посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч.3 ст.49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, визначено ст.49 Закону України «Про нотаріат» і він не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст.49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

У відповідності до ч.2 ст.50 Закону України «Про нотаріат», право на оскарження нотаріальної дії чи акта або відмови у її вчиненні, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з п.п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину визначено, що нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Як визначено у ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 належали на праві власності будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , у нотаріуса не було підстав для відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що постанова Державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори А.Ю. Пласконь від 08.04.21 №353/02-31 про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1223 ЦК України, ст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.259, 263, 265, 280, 284 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Задовольнити позов.

Визначити незаконним та скасувати постанову державного нотаріуса Ірпінської державної нотаріальної контори Пласконь А.Ю. від 08.04.2021 № 353/02-31.

Повний текст рішення буде складено до 27.03.2023 р.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а в разі подання з дня залишення рішення без змін або повернення апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: В.Я. Линник