Справа № 342/1284/22
Провадження № 2/342/125/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання: Матієк І.П.

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 ,звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , зареєстрованої в с. Стрільче Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_2 , в якому просить визнати його цивільним позивачем; стягнути з відповідача на його користь моральну та матеріальну шкоду в сумі 4000 грн. Обгрунтовуючи поданий позов вказує на те, що у провадженні слідчого відділення, відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 ). Вказує, що вказаним злочином йому заподіяно моральної та матеріальної шкоди на суму 4000 грн. Відповідно до ч.1 ст.1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Оскільки такого спеціального закону на даний час не прийнято, то в силу вимог ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України до даних правовідносин має застосовуватися аналогія закону. Адже згідно зазначеної норми якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Тому в даній ситуації при визначенні розміру шкоди мають застосовуватися положення ч. ч. 1, 2, 3 ст. 22 та ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав як потерпілий внаслідок протиправної поведінки відповідача. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок протиправних дій відповідачки ним понесені значні моральні та матеріальні витрати, він як батько міг би не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту його порушених прав. Враховуючи присутність психологічного травмуючого фактору (неправомірних дій відповідачки), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір матеріальної шкоди дорівнює 3000 (три тисячі) грн., а моральної шкоди дорівнює 1000 (одна тисяча) грн.. Визначену суму моральної та матеріальної шкоди у розмірі 4000 ( чотири тисячі) грн.. вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання та матеріальні збитки. Посилаючись на ст.ст. 28, 29 КПК України просить позов задовольнити.

Згідно повідомлення Городенківської міської ради № 3752 від 12.12.2022, отриманого на запит суду, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

13 грудня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Ухвалою суду від 25 січня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про виклик свідка.

Ухвалою від 09 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовільнити їх в повному обсязі.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористалася. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подала. Сповіщалася про дату та час судового засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, до суду повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат закордоном».

Разом з цим, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Городенківського районного суду Івано-Франківської області.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Із наданого позивачем Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000054 від 29.06.2022 судом встановлено, що 28.06.2022 на підставі ухвали Городенківського районного суду, яка надійшла 28.06.2022 до ВП №2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області внесено відомості до ЄРДР про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; правова кваліфікація ч.1 ст.164 КК України; орган досудового розслідування: сектор дізнання відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Також в судовому засіданні були досліджені:

- повідомлення Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 22.06.2022, яким встановлено, що відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 розділу XVI Інструкції з організації примусовго виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, відомості про ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру боржників;

- постанову Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ВП №62750129 від 04.11.2021, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно судового наказу №716/2012/20 виданого 28.07.2020;

- розрахунок зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №716/1017/20 від 28.07.2020 виданого Заставнівським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття, яким встановлено, що сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.03.2023 складає 38807,40 грн.;

- постанову головного державного виконавця Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ВП №62750129 від 13.09.2022 якою за наявну заборгованість по сплаті аліментів, яка перевищує суму відповідних платежів за два роки накладено на боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф на користь стягувача у розмірі 9132,57 грн.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач у поданій заяві, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначив, що в даній ситуації при визначенні розміру шкоди мають застосовуватися положення ч. ч. 1, 2, 3 ст. 22 та ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України.

Суд, при вирішенні даного позову вважає за необхідне зазначити, що статтями 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, при наявності яких у особи настає відповідальність за її заподіяння, а статтею 1177 ЦК передбачена можливість відшкодування (компенсації) шкоди особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Так, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи;

б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України);

в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи».

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону . Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної та матеріальної шкоди в сумі 4000 грн., - оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем протиправних діянь відносно позивача та, відповідно, доказів завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача.

Крім того, не надано суду доказів про те, що позивачу - ОСОБА_1 завдана шкода, як потерпілому, внаслідок кримінального правопорушення, на яке вказує позивач, а саме: №0000054 від 29.06.2022, такі не здобуті під час розгляду даної справи.

Надані позивачем та досліджені в судовому засіданні письмові докази, зокрема: повідомлення Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 22.06.2022; постанова Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ВП №62750129 від 04.11.2021; розрахунок зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №716/1017/20 від 28.07.2020 виданого Заставнівським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття; постанова головного державного виконавця Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ВП №62750129 від 13.09.2022 підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, однак не підтверджують факт заподіяння позивачу моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Щодо наданого позивачем та дослідженого в судовому засіданні Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000054 від 29.06.2022, то суд звертає увагу на те, що даним витягом підтверджується факт внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України. Однак, доказів про визнання винною ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України та завдання позивачу ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди даним злочином суду не надано.

Таким чином, за відсутності в розрізі даного спору встановленого факту заподіяння позивачеві матеріальної шкоди та моральних страждань або втрат немайнового характеру - відсутні правові підстави відшкодування такої шкоди, правовий характер та розмір якої не підтверджено позивачем належними та допустимими доказами по справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення є необґрунтованим та задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 16, 76, 77, 80, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складене 31.03.2023.

Суддя: Федів Л. М.