Справа № 204/1922/23
Провадження № 2-з/204/32/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого : судді Чудопалової С.В., за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; поштова адреса місця проживання: АДРЕСА_2 )до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа: Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради (адреса знаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 77)про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Федорець Євген Євгенійович (адреса знаходження: 49100, м. Дніпро, а/с 5107) до ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; поштова адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради (адреса знаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 77) про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та негайне відібрання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитинита та зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Федорець Є.Є. до ОСОБА_3 , третя особа Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міськоїпро визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та негайне відібрання дитини.

Ухвалою судді 01.03.2023 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

27.03.2023 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Федорець Є.Є. надали суду заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просять суд забезпечити позов шляхом надання можливості безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначив, що вона не може спілкуватися з дитиною, яку ОСОБА_3 незаконно забрав, чим спричинив йому важку психологічну травму. Відповідач за зустрічним позовом не дає ОСОБА_1 можливість знаходитися поруч з дитиною, а нечасті зустрічі можливі лише у присутності дружини відповідача, оскільки за інших умов з дитиною взагалі забороняють спілкуватися. Така поведінка відповідача свідчить про свідоме позбавлення дитини материнської опіки, що призведе до погіршення психоемоційних зв`язків між матір`ю та дитиною та може привести до суттєвих складнощів при виконанні остаточного рішення суду по справі. У зв`язку з чим, звернулася в суд з відповідною заявою.

Згідно із положеннями ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно із п.п. 4, 5, 6Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимогі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору є визначення місця проживання її малолітнього сина- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та негайне відібрання дитини.

Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно достатті 51 Конституції Україникожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей141,153 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3статті 157 СК України).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Обґрунтовуючи підстави вжиття заходів забезпечення позову, позивач ОСОБА_2 стверджує, що відповідач незаконно забрав дитину, чим спричинив йому важку психологічну травму. Крім того, відповідач не дає позивачу можливість знаходитися поруч з сином, що свідчить про свідоме позбавлення дитини материнської опіки, що призведе до погіршення психоемоційних зв`язків між матір`ю та дитиною та може привести до суттєвих складнощів при виконанні остаточного рішення суду по справі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Отже, на підставі даних, які були долучені як докази стороною ОСОБА_1 , враховуючи поведінку відповідача, на яку посилається позивач за зустрічним позовом та в заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку про доцільність на час розгляду справи зобов`язати відповідача ОСОБА_4 , надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з її малолітнім сином ОСОБА_2 , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та набрання ним чинності.

Приймаючи до уваги викладені вище норми права, відповідні рішення ЄСПЛ з цього питання, суд вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з їїматір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від таких зустрічей. Така ж правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц.

В той же час, проживання дитини у батька на час розгляду справи зовсім не тягне за собою те, що матір не має права спілкуватися з дитиною, а тому зустрічі матері ОСОБА_1 з сином ОСОБА_2 будуть підтримувати зв`язок та дозволять перебувати у звичних для дитини умовах у той же час не будуть порушувати права батька на спілкування з дитиною і перебування дитини з ним не буде завдавати дитині страждань. Забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей матері з сином в присутності батька чи без нього, до винесення судом рішення, вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (зобов`язання ОСОБА_3 надавати можливість побачення матері) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрату емоційного зв`язку між матір`ю і дитиною внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звернулася до суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача встановити графік спілкування матері з дитиною в присутності батька, є співмірними в цілому із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 3 статті 9 вказаної конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Враховуючи інтереси дитини, її вік, суд приходить до висновку, що зустрічі матері з малолітньою дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Заявлений позивачем вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову обґрунтована, оскільки задоволення цієї заяви не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком, незважаючи на тривалість розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягаєзадоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153,259,260,353 ЦПК України, 141-153, 157 СК України суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Федорець Євген Євгенійович, про застосування заходів забезпечення позову -задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити зустрічі ОСОБА_1 із її сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тричі на тиждень по 2 години, а саме: в понеділок, середу та п`ятницю з 17:00 годин до 19:00 годин у присутності батька ОСОБА_3 , та раз на два тижні кожні другі та четверті вихідні дні місяця з 18:00 годин п`ятниці до 18:00 годин неділі без участі батька, за згодою дитини .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя С.В.Чудопалова