ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5314/23 Справа № 185/6389/22 Суддя у 1-й інстанції - Врона А.О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків,

-за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

12 серпня 2022 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків.

Позов мотивовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах на шахті «Дніпровська» (на зараз ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») з 14.06.2004 року по 13.09.2019 року та працював гірничим робітником, машиністом електровозу підземним з повним робочим днем у шахті, звільнений за станом здоров`я. Згідно висновку лікарсько - експертної комісії Державної установи «Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини» від 21.05.2020 року, протокол №687, позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворюванням легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії) група В, легенева недостатність першого-другого ступеня; вібраційна хвороба першої другої стадії від дії загальної та локальної вібрацій з церебрально - периферичним ангіодистонічним синдромом, периферійним порушенням на кістках в поєднані з вираженим полірадикулопатійним синдромом з двостроннім плечолопатковим періатрозом, остеоатрозом в поєднані з періатрозами ліктьових, колінних суглобів з больовим синдромом; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). У висновку вказано, що вказані захворювання професійні. 12.06.2020 року комісією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, який затверджено начальником вказаного управління. Згідно Акту, причинами виникнення хронічного професійного захворювання є: вміст пилу перевищує в 13,1 разів (фактичне значення 26,2мг/м3 при допустимому 2мг/м3), важкість праці: перебування у незручній робочій позі 73% часу зміни при нормі 25%, рівень локальної вібрації перевищує допустимий на 2дб, загальної вібрації на 2 дб, вологість повітря перевищую на 17%, еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 13дБа. Хронічне захворювання виникло за обставин: машиніст електровозу підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю у повітрі робочої зони внаслідок недосконалості технології видобування вугілля та використання відкритих кабін електровозів, застосування старих модифікацій електровозів та пасажирських вагонеток призводило до перевищення локальної, загальної вібрації та рівня еквівалентного шуму.

24.06.2021 року міжрайонна профпатологічна МСЕК (м. Дніпро) встановила позивачу третю групу інвалідності про професійному захворюванню та 60% втрати працездатності безстроково, в тому числі: 45% - вібраційна хвороба. 10% - хронічне обструктивне захворювання легенів (ХОЗЛ), 5%- туговухість.

Сам факт втрати позивачем працездатності внаслідок професійного захворювання, що встановлено МСЕК, та визнання позивача інвалідом третьої групи, свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди, настання для нього внаслідок отриманого професіонального захворювання негативних наслідків. Вказані захворювання обмежують позивача у ведені нормального способу життя, спокійно спати вночі, викликають обмеження в рухах, обмежені в життєдіяльності, соціально-побутовому житті та змушують позивача додавати зусиль для організації своєї життєдіяльності, позивач потребує необхідності у постійному нагляді лікарів, медикаментозному та санаторному лікуванні. Отже, позивачу спричинені глибокі фізичні та душевні страждання, які носять тривалий характер, постійне лікування не призводить до поновлення становища, яке існувало до втрати працездатності та ушкодження здоров`я.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої професіональним захворюванням при виконанні трудових обов`язків та судові витрати за надання правничої допомоги.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

28 березня 2023 рокурішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків, задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання щодо судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У квітні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів щодо допущення порушень з боку відповідача. Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Отже, вина як елемент складу правопорушення відсутня. Враховуючи відсутність встановлених фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці, є недоведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача.

Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків.

Обґрунтування позивача щодо фізичних та моральних страждань зводиться до двох абзаців, доводи в яких не підкріплені належними та допустимими доказами.

Позивач вказує, що змушений був пройти курс лікування, проте в якому закладі та коли проходив такий курс не зазначає. Відсутні в матеріалах справи також і будь-які направлення лікарів на лікування, рецептів для отримання ліків тощо.

Позивач зазначав, що позбавлений нормальних життєвих зв`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, проте не конкретизує, в чому це виражено.

Індивідуальна програма реабілітації позивачем не надана, тому йому не встановлена психолого-педагогічна реабілітація, що означає, що професійні захворювання, які виникли у позивача, не є психотравмувальними для нього.

Доказів того, що через стан здоров`я та встановлення третьої групи інвалідності позивачу протипоказана будь-яка робота навіть в полегшених умовах, суду не надано.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивач з 2017 року хворіє на ХОЗЛ, з 2018 року на радікулопатію, люмбаго, хронічний бронхіт та інші, але навмисне приховав стан свого здоров`я та добровільно продовжував працювати з тяжкими умовами праці, усвідомлюючи, що вугільна шахта - це гірниче підприємство підвищеної небезпеки з шкідливими умовами праці, що підтверджується його записами у трудовій книжці.

Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації.

Позивач добровільно прийняв рішення працювати на підприємстві. Також щорічно проходив періодичний медичний огляд і був усвідомлений про стан свого здоров`я і під час медоглядів при погіршенні стану, позивач також мав можливість припинити трудовий договір у разі погіршення стану здоров`я, однак добровільно продовжував працювати в шкідливих та небезпечних умовах, тобто свідомо йшов на ризик для свого здоров`я задля отримання пов`язаних з цим пільг та компенсацій.

Несвоєчасне виявлення медичною комісією та приховування позивачем від роботодавця фактичного стану свого здоров`я вплинуло на своєчасність виявлення ранніх ознак професійних захворювань, а також своєчасність вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних факторів трудового процесу, в результаті стало основною причиною втрати працівником працездатності.

Вважає, що причиною професійних захворювань позивача є порушення та недотримання ним рекомендацій лікарів.

Також позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди та залишаються невідомими мотиви та обґрунтування суду щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду суми.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

01 червня 2023 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Зазначає, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив всі наявні в матеріалах справи письмові докази, правильно встановив обставини справи на підставі досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку, що надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 60 000 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з 14.06.2004 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 25.05.2006 року займав посаду гірника підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті, з 06.06.2006 року займав посаду машиністом електровозу підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті дільниці шахтного транспорту, 13.09.2019 року позивач був звільнений з займаної посади у зв`язку з невідповідністю до виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12.06.2020 р. (далі - Акт), позивач має стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 10 місяців.

Згідно з п.13 Акту, згідно з Державними санітарними нормам та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, оцінка умов праці машиніста конвеєр дільниці технологічного комплексу поверхні №1 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ДНІПРОВСЬКЕ ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» віднесена:

-по наявності хімічних речовин в повітрі робочої зони - до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»;

-по рівню шумового навантаження - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

-по рівню локальної вібрації - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»;

-по рівню загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»;

-по показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»;

-по показникам природного освітлення - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

-по важкості праці - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

- по напруженості праці - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі».

- загальна оцінка - до 3 класу 4 ступеня Шкідливі.

Згідно п.17 Акту, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Машиніст електровозу підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони внаслідок недосконалості технології видобування кам`яного вугілля та використання відкритих кабін електровозів. Застосування старих модифікацій електровозів та пасажирських вагонеток призводило до перевищення рівня локальної, загальної вібрації та рівня еквівалентного шуму.

На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 21.05.2020 р. протокол №687, позивачу було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворюванням легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії) група В, ЛН першого-другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної та локальної вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, вазомоторне трофічним порушенням на кістках, у поєднанні з вираженим полірадикулопатійним синдромом (L5, S1, С6, С7), з двостроннім плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, з больовим синдромом; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) захворювання професійні.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №126709 від 24.06.2021 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, безстроково.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №064850 від 24.06.2021 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, повторний огляд, ступінь втрати професійної працездатності - 60% з 01.08.2021 р. до безстроково.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Судом було встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом 15 років та звільнення за станом здоров`я 13.09.2019 року до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням 13.07.2020 року, позивач на інших підприємствах не працював.

З урахуванням викладеного, суд вважав законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керувався принципом розумності та справедливості, взяв до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках та дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача в повному обсязі, стягнення з відповідача на користь позивача 60 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.1, 2 ст.153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, вважаючи доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причино-наслідковий зв`язок між діяннями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків втрати професійної працездатності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведення причинного зв`язку між діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків виникненням хронічних захворювань, вони спростовуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12.06.2020 року, у п.17 якого зазначено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Машиніст електровозу підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони внаслідок недосконалості технології видобування кам`яного вугілля та використання відкритих кабін електровозів. Застосування старих модифікацій електровозів та пасажирських вагонеток призводило до перевищення рівня локальної, загальної вібрації та рівня еквівалентного шуму.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Прийнявши до уваги факт втрати ОСОБА_1 60% професійної працездатності, стан здоров`я позивача, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 60 000 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: