Справа № 347/2455/21
Провадження № 22-ц/4808/410/23
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

серкетаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Макух А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Макух Аліни Василівни на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року, ухвалене в складі судді Кіцули Ю.С. в м. Косові, повний текст складено 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ «Страхова група «ТАС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до АТ «Страхова група «ТАС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 січня 2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій водій автомобіля Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , не впорався з керуванням, та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де в цей час рухався сідловий тягач MercedesBenzActors, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «Шмідт». Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 загинув на місці пригоди.10.03.2020 року ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до відповідача (ПАТ "Страхова група "ТАС") про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 252 164 грн.,що складається:для ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 56 676 грн., відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 170 028 грн; для ОСОБА_2 відшкодування витрат на поховання в розмірі 25 460 грн. Згідно листа від 24.03.2020 року АТ «Страхова група «ТАС» питання про виплату страхового відшкодування припинилось до моменту долучення позивачами кінцевого рішення по справі (постанови про закриття кримінального провадження чи вироку), або до набрання таким рішенням законної сили. Згідно інформації з ЄДРСР, набрав законної сили 31.08.2021 року вирок у справі за обвинуваченням ОСОБА_3 , який є винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді.Станом на 18.11.2021 року страхове відшкодування не виплачене. Враховуючи наведене, просили стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 226 704 грн страхового відшкодування та на користь ОСОБА_2 25 460 грн страхового відшкодування.

Рішенням Косівського районного суду від 07 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 - 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_5 - 25 460 (двадцять п`ять тисяч чотириста шістдесят) гривень - відшкодування витрат на поховання. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в дохід держави судовий збір в розмірі 821 (вісімсот двадцять одна) гривня 36 (тридцять шість) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Макух А. В. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в стягненні страхового відшкодування по втраті годувальника з ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позову посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому ухвалив незаконне рішення. Вказує, що ОСОБА_1 на момент смерті сина досяг 64 роки, тобто був пенсіонером та непрацездатною особою. Враховуючи вимоги ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацедатні особи, тобто батьки, які досягли пенсійного віку. Згідно наданої довідки від 27.01.2020 року підтверджується факт, що позивач був на утриманні покійного сина. Таким чином, наявні підстави для стягнення страхового відшкодування по втраті годувальника у розмірі 170 028 грн.

06 березня 2023 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Ніколаєв Вадим подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід менший ніж встановленого законом прожитковий мінімум на місяць.Окрім того, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України. Довідка видана виконкомом Вижньоберезівської селищної ради про знаходження ОСОБА_1 на утриманні у сина не с безсумнівним і достовірним доказом знаходження його на утриманні сина. Не встановлено та не підкріплено жодними доказами, що ОСОБА_4 взагалі працював та отримував будь який дохід, щоб надавати матеріальну допомогу непрацездатному батькові. Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що АТ "СГ "ТАС" (приватне) немає правових підстав для виплати страхового відшкодування ОСОБА_6 на умовах, встановлених ст. 1200 ЦКУ, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів перебування на утримані сина та не довів що його дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Макух А. В. доводи апеляційної скарги підтримала, просить задовольнити подану нею скаргу.

Представник АТ «Страхова група «ТАС» у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , який є батьком загиблого ОСОБА_4 є особою, яка відповідно до вимог п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування.Відтак розмір моральної шкоди, заподіяною смертю ОСОБА_4 становить 56 676 гривень (12 м. з. п.?4723= 56 676).Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача ОСОБА_2 25 460 гривень понесених витрат на поховання, топозивач ОСОБА_2 доведено, що у зв`язку із смертю брата ОСОБА_4 понесла витрати на поховання у розмірі 25 460 гривень, що підтверджується товарним чеком №5, на придбання предметів ритуальної належності. Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не доведено обставин перебування на утриманні загиблого сина ОСОБА_4 та потребу у матеріальній допомозі від останнього, а тому вимоги позовної заяви в частині стягнення страхового відшкодування шкодиу розмірі 170 028 гривень, заподіяної смертю потерпілого не підлягають до задоволення.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 08 січня 2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 автомобіля Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де в цей час рухався сідловий тягач MercedesBenzActors, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «Шмідт».

Згідно копії витягу з ЄРДР проводиться досудове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.01.2020 року близько 02 год 30 хв., за участю загиблого ОСОБА_4 та інших осіб (а.с.13).

Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 загинув на місці пригоди, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13,20).

Згідно витягу з ДРАЦС про державну реєстрацію акту народження батьком потерпілого ОСОБА_4 є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,23-24).

Згідно копії довідки виданої виконкомом Вижньоберезівської сільської ради Косівського району зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований і проживав у с. Вижній Березів Косівського району Івано-Франківської області разом із своїм сином ОСОБА_4 1989 року народження, вели одне господарство та перебував на утриманні сина (а.с.21-22).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком.

Згідно копії товарного чеку №5 від 10.01.2020 року понесені витрати на поховання ОСОБА_4 становлять 25 460 гривень (а.с.26).

Відповідно до копії заяви про виплату страхового відшкодування ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулася в інтресах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.11).

Листом ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомило заявників (позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) про призупинення розгляду заяви про виплату страхового відшкодування (а.с.37-38).

Листом №1719 від 19.11.2020 року ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомила представника заявника, про необхідність надання документів, які підтверджують перебування ОСОБА_1 на утриманні потерпілого ОСОБА_4 , його доходи за попередній рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника (а.с.62).

Відповідно до копії запиту, представник ПАТ «Страхова група «ТАС» звертався до УПФУ в Івано-Франківській області про надання інформації чи отримував ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника (а.с.63-64).

Згідно копії листа (а.с.65) УПФУ в Івано-Франківській області посилаючись на конфіденційність запитуваної інформації, не надало відповідної інформації.

Відповідно до копії запиту вих. №1842 від 07.12.2021 року представник ПАТ «Страхова група «ТАС» звертався до Городоцького районного суду Львівської області про надання копії ухвали Городоцького районного суду від 31.08.2021 року (а.с.66-67).

Відповідно до розрахунку суми відшкодування ПАТ «Страхова група «ТАС» здійснила розрахунок суми відшкодування внаслідок ДТП від 08.01.2020 року (потерпіла особа ОСОБА_4 ) (а.с.69-70).

Позивач ОСОБА_1 - батько загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_4 вважає, що у нього виникло право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 170 028 грн.

Судове рішення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 - 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_5 - 25 460 (двадцять п`ять тисяч чотириста шістдесят) гривень - відшкодування витрат на поховання не оскаржується й відповідно ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу отримання позивачами страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та неможливості врегулювання цього спору в позасудовому порядку.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 13ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою устатті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У Сімейному Кодексі України, а саме частиною 1 статті 202, передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

З огляду на зазначене вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не довів належними та допустимими доказами, що він перебував на утриманні покійного ОСОБА_4 , а також у матеріалах справи відсутні докази про можливість утримання його покійним сином, як і докази про те, що позивач потребував такої допомоги.

Разом з тим, пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з пунктом 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Як зазначав позивач у позові та вбачається з доданих до матеріалів справи письмових доказів, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача на утриманні потерпілої, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, доходи позивача, розмір пенсії як утриманця внаслідок втрати годувальника.

Зазначених доказів також не подано суду першої та апеляційної інстанції.

Надана позивачем довідка видана виконкомом Вижньоберезівської сільської ради Косівського району про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований і проживав у с. Вижній Березів Косівського району Івано-Франківської області разом із своїм сином ОСОБА_4 1989 року народження, вели одне господарство та перебував на утриманні сина не підтверджує факт перебування позивача на утриманні сина на момент його загибелі, оскільки не містить в якій період вказані особи проживали разом, які їх доходи, як розподілялись такі доходи, які між ними були обов`язки один до одного та як витрачались такі дохоти (а.с.21-22).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19).

Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених пункті 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не подав належних та допустимих доказів, що він мав право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги,що ОСОБА_1 на момент смерті сина був непрацездатною особою, тому відповідно ст. 1200 ЦК України на страхове відшкодування по втраті годувальника, оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів про перебуванні на утриманні потерпілого.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційній скарзі є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно ст.7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривені становить для працездатних осіб.

Ціна позову в цій справі становить 170 028 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн*100=268 400 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Макух Аліни Василівни залишити без задоволення. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин І.О.Максюта