Справа № 341/612/23
Провадження № 22-ц/4808/719/23
Головуючий у 1 інстанції ВАСИЛЬЦОВА Г. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря - Кузів А.В.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Васильцової Г.А.,

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що 25 листопада 2022 року між ним та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 6133058 про надання споживчого кредиту за допомогою веб-сайту, шляхом ідентифікації позивача з використанням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. 1.2 договору ТОВ «Авентус Україна» надає споживачу кредит у гривні, споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити процентів за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором в сумі 20 000,00 грн строком на 360 дні, періодичність платежів сплати процентів - кожні 30 днів.

Відповідно до п. 1.5. договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка 0,398 % в день та застосовується відповідно, якщо споживач до 25.12.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують: вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки в товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартно процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

У п. 6.4. договору зазначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 200,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та або неналежного виконання; та у розмірі 200,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.

Позивач посилається на те, що встановлений у договорі розмір процентів та штрафу перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є завищеним, не відповідає вимогам пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.

Сума компенсації становить понад п`ятдесят відсотків від суми кредиту, що в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є підставою для визнання відповідних пунктів договору недійсними

Вважає, що пункти 1.5, 6.4 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 1,99% в день (стандартна процентна ставка), 0,398% (знижена процентна ставка) в день, а також у випадку невиконання та/неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплати товариству штраф: 6.4.1. у розмірі 200,00 гривень на 4 (четвертий) день таки невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2. у розмірі 200,00 грн. починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежно виконання, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності,

Розмір процентів при застосуванні цих умов призводить встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами.

У зв`язку з викладеним, просив суд визнати недійсними пункти 1.5.1., 1.5.2., та 6.4 договору №6133158 про надання споживчого кредиту від 25.11.2022 року, який був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Авентус Україна» про захист прав споживачів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, порушення судом норм процесуального права та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 25.11.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №6133158 про надання споживчого кредиту за допомогою веб-сайту шляхом ідентифікації позивача із використанням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором в розмірі 20 000,00 гривень строком на 360 дні з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Відповідно до п. 1.5. договору зазначено, що за користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, знижена процентна ставка 0,398 % в день та застосовується відповідно до наступних умов,які зазначені у р.1.5.2 договору.

Згідно з п. 1.7. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29 653,85% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 8904,08% річних.

У п. 1.8. Договору закріплено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.8.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 163 280,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 153728,00 грн.

У п. 6.4. Договору зазначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: 6.4.1. у розмірі 200,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання, та 6.4.2. у розмірі 200,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку доводам позивача, що пункти 1.5.1,1.5.2 та 6.4 оспорюваного кредитного договору є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Не погоджується із висновком суду про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних пунктів кредитного договору, у зв`язку з тим, що сторони є вільними в укладенні договору , оскільки принцип свободи договору, право споживача відмовитися від укладання договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладання такого договору не звільняють кредитодавця від обов`язку укладати правочини відповідно до вимог законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Авентус Україна» просить відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року без змін. Вказує , що апеляційна скарга є необґрунтованою. Твердження скаржника про несправедливі умови договору є безпідставними. Скаржник невірно застосовує норми матеріального права і невірно вважає, що сплачені позивачем проценти (плата за кредитом) згідно узгодженого ним особисто графіку платежів за кредитним договором не повинні перевищувати 50% від суми кредиту, адже така вимога в 50% застосовується виключно до розміру відповідальності за невиконання умов, тобто до розміру нарахування та сплати саме неустойки (пені/штрафів).

Вказав, що згідно наданої довідки про розрахунок заборгованості вбачається, що на виконання вимог чинного законодавства клієнту не нараховується неустойка (штраф, пеня), а нараховуються виключно проценти, які за своєю правовою природою є платою за користування кредитними коштами.

Зазначив, що позивач є клієнтом ТОВ «Авентус Україна» з 06.06.2018 року, та до оспорюваного кредитного договору уклав ще сорок інших кредитних договорів, належним чином виконавши всі зобов`язання за ними, а тому був повністю ознайомлений з умовами кредитування за ними. У разі незгоди з умовами кредитного договору, позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору, таких дій не вчинив, а навпаки на підтвердження/визнання умов кредитного договору здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом згідно з графіком платежів.

Вказав, що відповідно до умов укладеного договору переказ коштів, здійснено 25.11.2022 року, шляхом перерахування на банківську картку клієнта № НОМЕР_1 , яку було вказано особисто ним в заяві на отримання кредиту. У зв`язку із виконанням умов для застосування зниженої процентної ставки та внесення платежу позивачем, нарахування процентів по 24.12.2022 року здійснювалось за зниженою процентною ставкою.

Зазначив, що встановлення в кредитному договорі плати (процентів) за користування кредитними коштами не є компенсацією в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені у відповідності до закону. До суду надійшла заява від представника скаржника про розгляд справи за їх відсутності, апеляційну скаргу просили задовольнити.

У судове засідання представник ТОВ «Авентус Україна» не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлені у відповідності до закону. У відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції розгляд справи провести без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без позивача та відповідача по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення кредитного договору до відома позичальника були належним чином доведені всі необхідні умови кредитного договору, кредитний договір підписано сторонами, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконував його умови. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Укладаючи кредитний договір, позичальник усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачу нараховувались виключно проценти, які за своєю правовою природою є платою за користування кредитними коштами і не являються компенсацією.

Суд дійшов висновку, що положення договору, якими врегульовано питання нарахування процентів, встановлено, що збільшення розміру процентів на пряму пов`язано зі строком невиконання обов`язку по поверненню кредиту, а тому споживач був обізнаний з тим, що в разі не повернення коштів, будуть нараховуватись стандартна процентна ставка.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.11.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6133158 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно якого позивач отримав кредит в сумі 20000,00 грн, строк кредиту- 360 днів.

Пунктом 1.5 договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована.

За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:

Згідно пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99 %, в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п.1.5.1 договору).

Пункт 1.5.2 договору встановлено, що знижена процента ставка 0,398 % в день та застосовується відповідно до наступних умов.

Якщо споживач до 25.12.2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандарту проценту ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплати споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюються за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та проінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, як зазначено в п. 1.5.2. договору позики про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.6.4.1 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 200,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 200,00 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання ( п. 6.4.2. договору).

Договором № 6133158 від 25.11.2022 року про надання споживчого кредиту передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 5, 10, 11, 13, 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику0 права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний ролзсуд або на підставах , не зазхнеачених у договорі, встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Судом встановлено, що позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Факт підписання договору сторонами не оспорюється.

Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторіну порядку, визначеному законодавством).

Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку. За бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем такої інформації, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо.

Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання не достовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

На момент укладення кредитного договору до відома позичальника були належним чином доведені всі необхідні умови кредитного договору, кредитний договір підписано сторонами, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Укладаючи кредитний договір, позичальник усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі.

Згідного наданої відповідачем інформації щодо оспорюваного договору (а.с.46) позивачем було здійснено погашення заборгованості по процентам грн 13.12.2022 року -994, 00 грн, 11.01.2023 року -2000, 00 грн, 14.01.2023 року -5904, 33 грн, 13.02.2023 року - 7323, 00 грн. Здійснено погашення заборгованості за основним боргом у сумі 3108, 00 грн.

Виконання сторонами договору істотних умов, повернення боргу свідчить про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору.

Суд також встановив, що положення договору, які позивач просив визнати недійсними не є несправедливими в розумінні «Закону України «Про захист прав споживачів».

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду про відсутність правових підстав для визнання положень договору недійсним відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Апеляційний суд також не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність кредитного договору нормам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Проаналізувавши, вищенаведені положення договору, якими врегульовано питання нарахування відсотків, суд встановив, що збільшення розміру відсотків на пряму пов`язано зі строком невиконання обов`язку по поверненню кредиту, а тому споживач був обізнаний з тим, що в разі не повернення коштів протягом 30 днів, будуть нараховуватись штрафні відсотки. Тобто, такі умови договору не можна вважати несправедливими.

Крім того, незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитування під час його укладення, не є підставою для визнання такого договору недійсним

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є зокрема умови про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Пункт 6.4.2 кредитного договору містить роз`яснення щодо штрафу, згідно якого це грошова сума, яку споживач повинен сплатити товариству у випадку порушення строків сплати кредиту та/або процентів. Відповідно до ч.4 ст.546 ЦК України та є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання у випадку прострочення повернення суми. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь - якому випадку граничний розмір сукупної неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим договором обмежуються, сумою, визначеною, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Скаржником не доведено, що п.6.4 договору встановлено суму штрафу, яка перевищує п`ятдесят відсотків вартості продукції у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №754/6091/18, є безпідставними, оскільки висновок у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Є.Є. Мальцева

В.А. Барков