Справа №295/2200/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Перекупки І.Г.,

при секретарі с/з Конончук Ю.О.,

за участі представника позивача Ковальчука А.В.,

представника відповідача Галагуза В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, вказавши, що 19.12.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZRZ0AK00123523 про надання кредиту в сумі 12982,18 дол. США на термін до 18.12.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядок, встановлений кредитним договором. Проте, позивач стверджує, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.11.2022 у нього виникла заборгованість перед банком в загальному розмірі 3384,67 дол. США, яка складається з: 2629,80 дол. США - заборгованість за кредитом; 754,87 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Зважаючи на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді від 08.03.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Зазначив, що строки позовної давності не пропущено та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні в усному порядку заявив заяву про застосування строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19.12.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZRZ0AK00123523, у відповідності до п. 1.1. якого банк зобов`язувався надати кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 19.12.2006 року по 18.12.2013 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 9493,00 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 3455,12 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядку, передбачених п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагорода за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «25» по «30» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 181,71 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії /а. с. 7-8/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № ZRZ0AK00123523 від 19.12.2006 року ОСОБА_1 станом на 16.11.2022 року має заборгованість 3384,67 дол. США, яка складається з: 2629,80 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 754,87 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно п.п. 4.1. кредитного договору № ZRZ0AK00123523 від 19.12.2006 року при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно вимог статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом із цим, судом враховується, що представником відповідачка в усній формі заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22.10.1996; ZOLOTAS v. GREECE (№2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013).

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Із урахуванням вищевказаного висновку суду про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, судом вирішується і заява представника відповідача про застосування позовної давності у даній справі.

Аналогічна позиція щодо застосування позовної давності неодноразово висловлювалася й Великою Палатою Верховного Суду.

Зокрема, у постанові ВП ВС від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 04.11.1950 передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. The United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», - йдеться у постанові.

Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними:

«Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Загальні положення застосування позовної давності також викладені у наступних постановах: №522/1029/18 (14-270цс19); №522/2110/15-ц (14-247цс18), п.61; №522/2201/15-ц (14-179цс18), п.61; №522/2202/15-ц (14-132цс18), п.61; №372/1036/15-ц (14252цс18); №904/10956/16 (12-90гс19);№183/1617/16 (14-208цс18),п.п. 73; №911/1437/17 (12-226гс18), п. 76.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з банківської виписки за договором №ZRZ0AK00123523 від 19.12.2006, останній платіж відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 30.03.2018 року.

За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідача по кредиту, тобто 30.03.2018, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №494/366/19.

Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 23.02.2023, а перебіг позовної давності почав спливати з 23.02.2020, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, а тому з цих підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 258, 259, 263-268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Найменування сторін по справі:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І.Г. Перекупка