Справа № 761/946/22
Провадження № 2/761/1602/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участі секретаря Решти Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Ольховської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способів участі у її вихованні, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 та її вихованні та визначити способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з донькою наступним чином:

- побачення та спілкування батька з донькою два тижні на місяць/тиждень через чиждень/ з 19 години неділі до 19 години наступної неділі з ночівлею дитини за місцем проживання батька, враховуючи бажання дитини, без присутності матері дитини;

- святкування днів народження доньки та інших свят одним з батьків в ті тижні на чиї припадають свята та дні народження згідно графіку або за домовленістю обох батьків;

- половину канікул осінніх, зимових, весняних та літніх дитина проводить з батьком.

Звернення до суду з позовом обґрунтовано наступними обставинами.

Починаючи з 29.04.2014 року до 23.09.2021 року сторони перебували у шлюбі, та мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач стверджує, що до розірвання шлюбу відповідач почала чинити перешкоди позивачу у вихованні доньки, вказує, що між ним та відповідачем була усна домовленість, що два тижні в місяць/тиждень через тиждень, позивач мав право без присутності відповідача спілкуватися з донькою, забирати доньку до свого помешкання з ночівлею, гуляти з нею, тощо. Вказана домоленість певний час виконувалася, однак, в липні 2021 року відповідач повідомила позивачу, що бачитися з донькою позивач в подальшому може лише в її присутності, що на переконання позивача створює для нього явні незручності та перешкоди у спілкуванні з донькою. Таким чином, порушення відповідачем усної домовленості щодо участі позивача у вихованні дитини та створення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з донькою стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.01.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

22.08.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема представник відповідача у відзиві зазначила, що позивач не надав до суду жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач чинить йому хоч якісь перешкоди у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини, забороняє бачити дитину, тощо. Також у відзиві наголошено увагу на тому, що графік окремого проживання з батьками, який просить встановити позивач може негативно вплинути на фізичний та емоційний розвиток дитини, відобразиться на успішності в навчанні, поведінці, тощо.

08.09.2022 року до суду надійшла відповідь на вказаний відзив, в якому позивач висловив свої заперечення стосовно доводів представника відповідача, наголошує на тому, що при зверненні до суду він надав докази чинення перешкод відповідачем у вихованні та спілкуванні з донькою, а сам факт того, що відповідач заперечує у задоволенні позову в повному обсязі свідчить про те, що наявна необхідність у визначенні в судовому порядку способів його участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею. Також, у відповіді на відзив позивач зауважує, що його донька завжди з радістю проводить час з ним, як на прогулянках так і в помешканні позивача, в якому для дитини створено всі умови для перебування та проживання, що підтверджується відповідним актом органу опіки та піклування.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.09.2022 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

20.12.2022 року до суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач звертає увагу на те, що суть позову в тому, щоб позбавити його та доньку перешкод жити так, як бажає сама дитина. Окрім того, позивач наголошує увагу, що донька бажає проживати з ним як і раніше, а інтереси дитини для позивача найголовніше за все. На думку позивача спілкування з донькою саме тиждень через тиждень в його помешканні надасть йому можливість в повній мірі приймати участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею, та ніяким чином негативно не вплине на успішність дитини в навчанні в школі, на її настрій, поведінку, а також на стан здоров`я, а навпаки буде відповідати інтересам дитини.

20.12.2022 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Шевченківскої районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванння з нею.

На підставі ухвали суду від 20.12.2022 року, прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті, а також задоволено клопотання позивача про виклик свідка ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 21.03.2023 року було заслухано свідка ОСОБА_3 , яку було повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань.

Так, свідок в судовому засіданні пояснила, що її син ОСОБА_1 бажає максимально більше приймати участь в житті його доньки, він дуже багато часу приділяє дитині, весь свій вільний час, виконує з дитиною уроки і створив для цього всі умови, батько та донька раніше прожили тиждень через тиждень разом, дитині подобався вказаний графік проживання з батьком. Також свідок вказала, що позивач не бачив дитину з 19 лютого, що є не першим випадком, на даний момент відповідач не відповідає на дзвінки. Поміж іншого свідок зазначила, що у батька з донькою теплі відносини, вони багато гуляють, роблять уроки, відвідують виставки, та разом нерідко приїзжаються до неї на дачу. На думку свідка, дитина буде щаслива, коли буде з мамою і папою по тижням.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.

Позивач наголосив, що два вихідних на спілкування з дитиною для нього замало, він має бажання проводити час разом з донькою у відповідності до графіку, який він просить встановити в судовому порядку. На думку позивача запропонований ним графік дозволить в повному обсязі проводити час з донькою та належним чином приймати участь у її вихованні.

Представник позивача вказав, що графік має бути встановлено в інтересах дитини, щоб дитині було краще. Так, фактично батька позбавляють можливості реалізовувати все для дитини, на переконання представника буде якнайкраще, якщо повернеться первісний графік спілкування дитини з позивачем, який був раніше. На переконання представника, є всі підстави задовольнити позов, що буде відповідати інтересам дитини.

Відповідач у судовому засіданні підтвердила, що дійсно після 19 лютого вона повідомила позивачу, що донька на тиждень до нього не прийде, але вона не забороняла спілкуватися з батьком.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти повного задоволення позову та вказала, що разом з відповідачем підтримують висновок органу опіки та піклування. Також наголосивши на тому, що перешкоди у спілкуванні дитини з батьком відповідачем не створювались, а встанволення графіку тиждень через тиждень, це вже фактичне визначення місця проживання дитини.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив прийняти рішення у справі, яке буде відповідати інтересам дитини.

Так, підставою для подання позову стало те, що сторони не дійшли згоди у визначенні способів участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, що як наслідок стало підставою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод позивачу у вихованні дитини та визначення способів участі у її вихованні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, який 23 вересня 2021 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що малолітня ОСОБА_5 проживає з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в двокімнатній квартирі загальною площею 47 кв.м., де для дитини відведено окрему кімнату, в якій наявне спальне місце, письмовий стіл, багато іграшок та розвиваючих ігор, в квартирі створено належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини.

ОСОБА_5 навчається у 1 класі школи І-ІІІ ступенів № 163 ім. М.Кирпоноса Шевченківського району м. Києва.

З акту обстеження умов проживання громадянина ОСОБА_1 складеного за адресою його проживання: АДРЕСА_2 , вбачається, що однокімнатна квартира загальною площею 32 кв.м. з усіма комунальними зручностями, облаштована необхідними меблями та побутовою технікою за функціональним призначенням, речами особистого вжитку, в помешканні охайно та прибрано. Для дитини наявне окреме спальне місце, куточок для ігор та відпочинку, письмовий стіл, комод з дитячими речами, розвиваючі ігри, книжки, розмальовки та іграшки. В квартирі створено належні умови для перебування дитини у батька під час встановлених їм днів та годин побачень.

В результаті розгляду справи суд вбачає, що сторони є відповідальними батьками, та обидва належним чином виконують свої обов`язки, проте сторони не можуть дійти згоди стосовно способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, позивача влаштовує графік спілкування з дитиною тиждень через тиждень, який, на його думку, буде відповідати його інтересам та інтересам дитини, а відповідач не погоджується з запропонованим графіком позивача, оскільки він буде суперечити інтересам дитини, та фактично у дитини буде постійно змінюватися місце проживання.

Спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», міжнародно правовими актами, які ратифіковано Україною.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2023 року у справі № 208/4682/20 наголошував, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити, вказане визначення викладено в Законі України «Про охорону дитинства».

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.

Згідно статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Так, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Відповідачем не спростовано той факт, що усна домовленість з позивачем стосовно визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою, відповідачем не була дотримана, оскільки сторони мають розбіжні погляди стосовно визначення графіку, за яким позивач буде приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини. В той час як матеріали справи в сукупності з показаннями свідка підтверджують пояснення позивача щодо вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з донькою.

У постанові від 05.10.2022 року у справі за № 196/1202/19 Верховний Суд зазначив, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі № 334/1202/20, від 01.03.2023 року у справі № 337/4565/21.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» («Хант проти України») від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» («Йогансен проти Норвегії») від 07 серпня 1996 року, § 78).

З викладеного вбачається, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Шевченківскої районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 224-227) про визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванння з нею від 12.12.2022 року №109-5606, зі змісту якого вбачається, що сторони не досягли взаємної згоди стосовно вирішення графіку участі батька в спілкуванні та вихованні дитини шляхом взаємних переговорів, а тому враховуючи встановлені факти, рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації від 07.12.2022 року (протокол № 20), керуючись інтересами дитини, відповідно до статей 19, 141, 157, 159 Сімейного кодексу України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», органом опіки та піклування рекомендовано визначити батькові зустрічі з дитиною за наступним графіком: щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 16.00 години до 20.00 години; І та ІІІ п`ятниця місяця з 16.00 години до 18.00 години неділі; половина канікул та святкових днів, решта часу за погодженням сторін.

Суд, погоджується з вказаним висновком, вважаючи, що запропонований у ньому графік спілкування дитини з батьком забезпечить розвиток малолітньої дитини у стійкому середовищі, оскільки запропонований графік органу опіки та піклування враховує якнайкращі інтереси дитини в частині дотримання звичних для дитини умов щодо організації розпорядку її повсякденного життя, навчання в школі, спілкування з друзями, позаяк запропонований графік позивача, на думку суду, може змінити спосіб життя дитини та буде мати характер постійних змін зовнішнього середовища дитини та її світогляду.

Суд також врахуває те, що дитина станом на день розгляду справи навчається в першому класі закладу загальної середньої освіти, тому потижневе проживання дитини окремо з кожним з батьків буде наслідком постійного переміщення індивідуальних особистих речей дитини, зокрема, книжок, зошитів, навчальних посібників, тощо, що як наслідок створить незручності та дискомфорт для дитини побутового характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Верховний Суд у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 05.10.2022 року в рамках розгляду цивільної справи № 196/1202/19 неодноразово наголосив, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Стосовно тієї обставини, що дитина не заперечує проти проживання окремо з кожним з батьків тиждень через тиждень, суд керуюється частиною третьою статті 171 СК України, та зауважує наступне.

Частиною третьою статті 171 СК України визначено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц зроблено висновок, що «лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю».

Суд, з урахуванням віку малолітньої дитини, якій на момент розгляду справи виповнилось 7 років, вбачає ту обставину, що дитина позбавлена можливості усвідомлено висловити свою думку щодо питання визначення способу виховання та спілкування з батьком з врахуванням найкращих її інтересів, яких вона у зв`язку з малолітнім віком може не розуміти, а тому суд не вбачає об`єктивних підстав враховувати висловлене бажання ОСОБА_5 проживати з кожним із батьків почергово, тобто сім днів з батьком, сім днів з матір`ю. Суд також зауважує, що висловлене дитиною бажання може в будь-який час змінитися, в той час як наявність встановленого почергового проживання з батьками за її попереднім бажанням може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини.

Суд погоджується з твердженням сторони відповідача про те, що будь-яка дитина у малолітньому віці, за умови нормальних стосунків з батьками, має бажання проживати і з батьком, і з матір`ю у повноцінній сім`ї, однак, в даному випадку, це є об`єктивно неможливим.

Разом з тим, суд наголошує, що у разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини та її потреб, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог статті 159 СК України порушити питання про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

Суд не погоджується з посиланням позивача на те, що визначений у висновку органу опіки і піклування графік побачень батька з дитиною є недостатнім у зв`язку з тим, що позивач працює та немає змоги забирати дитину зі школи о 16:00, оскільки сам позивач пояснював у судовому засіданні, що він працює дистанційно і у ті тижні, коли дитина проживала у нього, він працював значно меньше, про що було відомо всім його колегам та ними не запеерчувалось, щоб мати змогу забирати вчасно дитину зі школи, робити з дитиною уроки та гуляти.

Крім того, суд наголошує увагу на тому, що погодження запропонованого позивачем графіку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною щодо почергового проживання дитини тиждень через тиждень окремо з кожним з батьків призведе до постійних змін місця постійного проживання дитини та як наслідок буде підставою неузгоджень між батьком та матір`ю стосовно сплати аліментів на утримання дитини, що не забезпечить найкращих інтересів дитини.

З висновку органу опіки та піклування вбачається, що Шевченківським районним судом м. Києва від 22.11.2021 року було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наявність вказаного рішення суду підтверджена учасниками судового засідання, а також перевірена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, судом встановлено, що на підставі судового наказу від 22.11.2021 року у цивільній справі № 761/40049/21, наказано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини другої та третьої статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною п`ятою статті 183 СК України регламентовано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 613/1185/19 та від 01 листопада 2022 року у справі № 201/1577/21 зроблено наступні висновки: «Поняття «місце постійного проживання» не визначене Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (далі - Гаазька конвенція 1980 року), оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними Державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин. Звичайне місце проживання підтверджується таким: відвідуванням дошкільного навчального закладу - садка, школи, різноманітних гуртків; за результатами встановлення таких обставин: за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо. Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі».

З викладеного вбачається, що потижневе проживання малолітньої дитини окремо з батьком та окремо з матір`ю буде мати наслідком постійну зміну місця проживання дитини, тому погодження судом запропонованого позивачем графіку його участі у спілкуванні та вихованні дитини може призвести не тільки до наявності постійних змін зовнішнього сталого середовища для дитини, але й вплинути на неможливість стягнення аліментів.

З матеріалів справи не вбачається, що сторони у відповідності до статті 189 СК України уклали письмовий нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначили розмір та строки виплати аліменти.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням обставин даної справи, беручи до уваги пояснення учасників судового розгляду, висновок органу опіки та піклування, керуючись принципом забезпечення якнайкращих інтересів дитини, а також з дотриманням звичних для дитини умов щодо організації, розпорядку її повсякденного життя, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову у наступний спосіб, а саме: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком: щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 16.00 години до 20.00 години; І та ІІІ п`ятниця місяця з 16.00 години до 18.00 години неділі; половина канікул та святкових днів; решта часу за погодженням сторін.

При цьому, суд звертає увагу сторін, що всі зустрічі з дитиною мають відбуватись за згодою/бажанням дитини у попередньо обумовлених між сторонами місцях виключно в її інтересах із дотриманням усіх прав дитини.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способів участі у її вихованні - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком:

- щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 16.00 години до 20.00 години;

- І та ІІІ п`ятниця місяця з 16.00 години до 18.00 години неділі;

- половина канікул та святкових днів;

- решта часу за погодженням сторін.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_3 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації: м. Київ, бульвар Шевченка, 26/4, .

Повний текст рішення складено 29.03.2023 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА