Справа № 523/4809/21
Провадження №2/523/2452/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.

секретар судового засідання - Мішаглі Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітніх дітей на утримання матері в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно.

Позов позивач мотивувала тим, що вона постійно мешкає в будинку АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_2 , який є працездатною особою, отримує велику заробітну плату і має можливість її утримувати. При цьому, позивач вказує, що вона є непрацездатною особою (пенсіонеркою) та страждає на низку хронічних захворювань, а саме: атеросклеротичним склерозом, гіпертонічною хворобою II ступеню, ризик високий, кризове течіння, вузлові утворення щитовидної залози. За останні два роки вона була вимушена сплатити за власне лікування близько 200 000,00 грн., з яких документально може підтвердити 131 190,00 грн. ЇЇ дохід складає лише пенсія за віком, розмір якої за останні півроку склав 18 840, 97 грн. Окрім витрачених на лікування коштів, вона потребує ще чималих коштів на лікування, оскільки їй встановлено діагноз: «початкова ускладнена катаракта обох очей. Термінальна відкритокутова глаукома правого ока. Відкритокутова III-С глаукома лівого ока». Вказана хвороба лікується в клініці ім. Філатова виключно за грошові кошти і лікування дуже коштовне.

Посилаючись на те, що вся її пенсія витрачається на лікування, через що вона не має можливості сплачувати комунальні послуги, харчуватися відповідно до рекомендацій лікарів, купувати одяг та нести інші побутові витрати, в свою чергу її син - відповідач по справі ОСОБА_2 , отримуючи чималий дохід, взагалі не допомагає їй ані матеріально, ані по господарству, знущається з неї разом зі своєю дружиною, просила задовольнити позов.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 , в якому відповідач просив позовні вимоги залишити без задоволення. Відзив мотивований тим, що обставини, які зазначені у позові про те, що він ухиляється від надання допомоги матері, необхідність останньої отримувати допомогу, недостатність розміру пенсії не відповідає дійсності, є відвертим наклепом та не підтверджується жодними доказами. Відповідач вважає, що позивач навмисно приховує наявність у неї інших дітей, окрім відповідача, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вважає, що звернення з позовом є помстою за конфліктні відносини з сестрами. Відповідач зазначає, що позивач не може вважатись особою, яка потребує допомоги, оскільки розмір її пенсії вдвічі перевищує розмір прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність. Крім того, звернувшись з вказаним позовом не надала жодного доказу, що отримувана нею пенсія не забезпечує її потреби на харчування, лікування, і вона відчуває нагальну потребу в отриманні грошової допомоги. Саме по собі посилання на норму закону щодо обов`язку дітей утримувати батьків, які є непрацездатними, без доказів скрутного матеріального становища, через яке позивач не може забезпечити своє гідне існування, не може бути підставою для задоволення позову (а.с.32-38).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Верхола І.О. не з`явилися, при цьому в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позов підтримали.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Тищенко С.Ю. надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 23 лютого 2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси та копією паспорта громадянина України Серії НОМЕР_2 (а.с. 3, 6).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 виданим 09 квітня 2002 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано, про що 31 травня 1994 року зроблено актовий запис №448. Прізвище після розірвання шлюбу громадянки - ОСОБА_8 . (а.с.7).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонеркою за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_4 виданим 21 вересня 2016 року Пенсійним фондом України (а.с.5).

Відповідно до довідки про доходи № 9591 5857 5173 1593 виданій ОСОБА_1 , вона перебуває на обліку в Суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі в Одеській області і отримує пенсію за віком, яка в період з 01 жовтня 2020 року по 31 березня 2021 року складає 18 840, 97 грн. (а.с.27).

Відповідно до витребуваних ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року, копій актових записів про народження, встановлено, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки до ата огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ № 715892 від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_2 має ІІІ групу інвалідності пов`язану із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 01.11.2021 року (а.с.39).

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_5 виданого 15 січня 2016 року ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с.40).

На обґрунтування позовних вимог, позивачем додано до позовної заяви копію консультаційного висновку спеціаліста медична карта № 53874/20 ТОВ «ЕКСІМЕР ОДЕСА», рахунки та фіскальні чеки: від 19 січня 2021 року на суму 16 600,00 грн., від 06 жовтня 2020 року на суму 17 400,00 грн., від 09 січня 2021 року на суму 10 770,00 грн., калькуляція послуг від 09 січня 2021 року на загальну суму 63 480,00 грн., замовлення на надання медичних послуг від 20 серпня 2019 року та фіскальний чек на суму 5 890,00 грн., замовлення на надання медичних послуг від 13 квітня 2019 року та фіскальний чек на суму 190,00 грн., замовлення на надання медичних послуг від 10 квітня 2019 року та фіскальний чек на суму 16 860,00 грн. (а.с.8-26).

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

При вирішення вказаного спору, також слід врахувати роз`яснення, викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно з ч.2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Позивач обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, якої не вистачає на її життя у зв`язку з тим, що вимушена витрачати всю пенсію на лікування, поскільки має проблеми зі здоров`ям, інших доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати їй повнолітній син, який отримує велику заробітну плату.

Суд відхиляє наданий стороною позивача доказ - калькуляцію послуг від 09 січня 2021 року на загальну суму 63 480,00 грн. (а.с.21), поскільки з останнього неможливо достовірно встановити, що послуги були надані саме позивачу і оплачені нею.

Крім того, з наданих до суду рахунків та фіскальних чеків: від 19 січня 2021 року на суму 16 600,00 грн. за послуги : Програма 1.2 ДМ «СМП», Програма 3 ДМ «УС», рахунок від 06 жовтня 2020 року на суму 17 400,00 грн. за послуги : Програма «Здоровое сердце», 1.2 ДМ «СМП», Програма 3 ДМ «УС», без будь-якого співставлення з конкретними медичними призначеннями не можливо однозначно встановити нагальну необхідність проходження позивачем таких коштовних програм. Доданий до позовної заяви висновок кардіолога (а.с.9) не містить вказаних рекомендацій, зокрема в ньому зазначено про : «повноцінний нічний сон до 7 - 8 годин. Обмежити кількість кухонної солі до 3,0 г на добу. Питний режим - до 1,5 л. негазованої води. Контроль ЧСС, цифр АТ. Дотримання дієти! - відмова від смаженої, жирної, пряної, копченої їжі, харчування дробове (3 основні прийоми їжі + 3 - 4 перекушування, малими порціями). Збільшити у раціоні харчування кількості морської риби жирних сортів, оливкової олії, горіхів, насіння льону. Контроль ваги. Дозований фіз. праця - ходьба. щодня до 5-7 км на день.»

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/17743/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України „Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Із наданої позивачем довідки про доходи, вбачається, що розмір її пенсії, станом на день звернення до суду, є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а навпаки значно перевищуєйого (а.с.27).

При цьому, судом також встановлено що позивач, крім відповідача має інших повнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , що підтверджується витребуваними копіями актових записів про народження № 2360 від 21.11.1973 року, № 2359 від 21 листопада 1973 року, №2069 від 20 вересня 1979 року. Стороною позивача вказаний факт не оспорений.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо потреби у матеріальній допомозі, доказів на підтвердження того, що розмір доходів позивача не дозволяє йому забезпечувати нормальний рівень свого життя та того що позивач потребує сторонньої матеріальної допомоги, зокрема, остання отримує пенсію.

Крім того, судом враховано, що позивач має ще трьох повнолітніх доньок, позов до яких не пред`явлено, в свою чергу тягар утримання непрацездатних батьків, законодавством покладається на всіх дітей, а тому на думку суду, стягнення аліментів лише з одного сина призвиде до нерівності обов`язків повнолітніх дітей щодо своїх непрацездатних батьків. З доказів, наданих позивачем, не вбачається чи отримує вона, крім пенсії, інші державні пільги, субсидії, не надано доказів відсутності майна, що може приносити дохід, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини першої та другоїстатті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивача при подачі до суду позову про стягнення аліментів звільнено від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 182, 202-206 СК України, ст. ст. 5, 6, 10, 81, 89, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі - віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Повне судове рішення складено 20.04.2023 року.

Суддя: