Справа № 216/5954/22
провадження №2/216/1081/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Корнєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товарна біржа «Українська біржа нерухомості» про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з відповідною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , крім того просила визнати дійсним договір обміну від 17.03.1999 року, зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за реєстраційним № 1-649, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається з вказаної квартири, яка належала їм на праві спільної сумісної власності за договором обміну. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно відмовлено, у зв`язку з недодержанням нотаріальної форми договору обміну спірного житла. Вказані обставини наразі є перешкодою в оформленні права власності на належне йому спадкове майно, у зв`язку з чим остання змушена звернутися до суду із зазначеним позовом з метою захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 17.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, по справі відкрите загальне позовне провадження.

Позивач та представник позивача адвокат Кафтасьєва Г.В. у судове засідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи за своєї відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Товарної біржи «Українська біржа нерухомості» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином завчасно.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог із наступних підстав.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1546.

Факт перебування у шлюбних відносинах між позивачем ОСОБА_1 , 1951 р.н. та ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується копією відповідного свідоцтва про одруження, виданого 25.09.1971 р. Центрально-Міською ділянкою РАЦС м. Кривий Ріг.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. від 06.10.2022 р., ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 відмовлено, у зв`язку з відсутністю недотриманням форми нотаріального посвідчення договору обміну квартири.

З копії договору обміну від 17.03.1999 р., укладеного на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за реєстровим № 1-649, ОСОБА_1 разом ОСОБА_3 шляхом обміну придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний договір зареєстровано в КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР за №127 П стор. 546 запис 546 від 17.03.1999 р.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Оскільки оспорюваний ОСОБА_1 договір обміну квартири було вчинено у 1999 році, то спір про визнання його дійсмним з підстав недодержання нотаріальної форми його укладення має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його вчинення, тобто ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент вчинення договору від 17 березня 1999 року).

У статті 44 ЦК УРСР встановлено, що повинні укладатися у письмовій формі: угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі (частина перша статті 45 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 47 цього Кодексу нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

У статті 48 цього Кодексу визначено, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Згідно з першим абзацом пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними» (зі змінами) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах; міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

За змістом вказаного роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди:

- які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання (будинку або його частини статті 425, 426 ЦК УРСР), застави (жилого будинку стаття 184 ЦК УРСР), купівлі-продажу (жилих будинків стаття 227 ЦК УРСР), в тому числі при придбанні на біржових торгах;

- міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини (стаття 242, частина третя статті 244 ЦК УРСР);

- дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб (частина перша статті 244 ЦК УРСР).

Договір купівлі-продажу, обміну жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (стаття 227 ЦК УРСР).

Отже, за статтею 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу, обміну жилого будинку.

Тому законодавство чинне на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не передбачало обов`язку нотаріально посвідчувати договір обміну квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа, крім жилих будинків (стаття 227 ЦК УРСР).

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 904/4573/16 та від 04 вересня 2019 року у справі справа № 903/729/16 та у Постанові КЦС ВС від 30.11.2022 р. у справі №183/900/17.

За змістом статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, чинній на момент укладення договору від 17 березня 1999 року) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.ст.1216,1217,1218ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб( спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно дост.1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина ОСОБА_1 фактично успадкувала належну останньому частку квартири АДРЕСА_1 , шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Після смерті ОСОБА_3 , позивач, являючись спадкоємцем, належним чином не може оформити свої спадкові права, у зв`язку з недодержанням нотаріальної форми правовстановлюючого документу на квартиру. Проте, оскільки ОСОБА_3 набув право власності на вказану квартиру за законодавстом, яке було чинне на момент придбання нерухомості, правомірно володів нею до моменту смерті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання дійсним договору обміну від 17.03.1999 року та визнання права власності на 1/3 частку житлової квартири в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач, як спадкоємець після смерті спадкодавця - свого чоловіка ОСОБА_3 , правомірно набуває право власності на 1/3 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст.16, 1217, 1223, 1220, 1261, 1268 ЦК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір обміну від 17 березня 1999 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє від себе та своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за реєстраційним № 1-649 від 17.03.1999 року та в КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР за №127 П стор. 546 запис 546 від 17.03.1999 р., квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. М. Чирський