Справа № 639/6723/21
№ провадження 2/646/319/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.23 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
судді Янцовської Т.М.,
за участю секретаря Полешко О.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/6723/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 10.03.2017 року у розмірі 320 400 грн., який складається з суми позики 160 200 грн. та штрафу за неналежне виконання договору позики 160 200 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 10.03.2017 року позивачка уклала з ОСОБА_3 договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого позивачка передала ОСОБА_3 6 000 (шість тисяч) доларів США, що на момент подання позову до суду (04.10.2021 року) еквівалентно сумі 160 200 грн. Відповідно до п. 4 вказаного договору ОСОБА_3 мала повернути борг в строк до 01.03.2020 року з виплатою відсотків за користування грошовими коштами. 01.04.2017 року позивачка направила поштою на адресу відповідачки претензію, яку остання отримала 06.04.2017 року. 01.03.2020 року позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. 07.03.2020 року на адресу Сьомої Харківської державної нотаріальної контори направлено заяву-претензію до спадкоємців померлої, щодо повернення боргу позивачці. Позивачці відомо, що померлій на праві приватної власності належить частина квартири АДРЕСА_1 . 07.06.2018 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 . Таким чином, позивачка просить стягнути з відповідача, який є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , борг за договором позики від 10.03.2017 року у розмірі 320 400 грн.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.10.2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.11.2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Червонозаводського районного суду м. Харкова.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Білінської О.В. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та розпорядження керівника апарату суду №02-13/168 від 22.12.2021 року про повторний авторозподіл справ в провадження судді Янцовської Т.М. 23.12.2021 року надійшла справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Янцовської Т.М. від 29.12.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався.
Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 31.03.2023 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
10.03.2017 року ОСОБА_3 уклала з позивачкою договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого позивачка передала, а ОСОБА_3 прийняла у власність 6 000 (шість тисяч) доларів США, що станом на 04.10.2021 року еквівалентно 160 200 грн. /а.с.4/.
ОСОБА_3 зобов`язана повернути грошові кошти у строк до 01.03.2020 року з виплатою процентів за користування грошовими коштами, що прописано у вищевказаному договорі позики.
Також в умовах договору позики від 10.03.2017 року вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок один раз на місяць на суму позики. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Відсотки сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок з розрахунку 1,5 % відсотків у календарний день за період за який відсотки не були сплачені достроково: 1% за тридцять календарних днів, надалі місяць якщо відсотки сплачуються достроково (наперед). Відсотки, які сплачуються позикодавцю не є неустойкою. Позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки один раз на місяць по одній з фіксованих процентних ставок. Заборгованість по сплаті відсотків не повинна перевищувати більше 31 % відсотка від суми позики. У випадку порушення позичальником умов договору позичальник зобов`язаний достроково виконати всі зобов`язання перед позикодавцем за договором в десятиденний строк з моменту порушення позичальником умов договору /а.с.4/.
У зв`язку з невиконанням позичальницею зобов`язання за договором позики від 10.03.2017 року позивачкою 01.04.2017 року на адресу ОСОБА_3 направлено претензію, в якій вказано, що позикодавець просить сплатити борг у розмірі 345 000 грн., що складається з основного боргу у розмірі 150 000 грн., заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 45 000 грн., штрафу у розмірі 150 000 грн. /а.с. 5/.
Позичальница ОСОБА_3 отримала претензію 06.04.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 6/.
ОСОБА_3 07.06.2018 року склала на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 490, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. /а.с.7/.
Позивачкою 07.03.2020 року на адресу Сьомої Харківської державної нотаріальної контори направлено заяву-претензію до спадкоємців померлої ОСОБА_3 щодо повернення боргу за договором позики від 10.03.2017 року /а.с.8/.
ОСОБА_3 належить 2/6 частини квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05.03.2020 року /а.с.12/.
З довідки про ринкову вартість майна, виданої ТОВ «ЕКСПЕРТНИЙ ЗНАВЕЦЬ» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 703/17 від 18.07.2017 року) станом на 23.09.2021 року ринкова вартість квартири, яка розташована у АДРЕСА_2 , становить 557 230 грн. /а.с.10/.
З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з 2/6 частки квартири АДРЕСА_1 . Вартість 2/6 частки квартири складає 185 000 грн. /а.с. 65/.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України.
Частинами 1, 2 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно зі ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року справа № 2-383/2010 зроблено висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Статтею 59 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За правилами, передбаченими статтями 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо це не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За приписами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
В постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.
Суд, дослідивши договір позики від 10.03.2017 року на його відповідність нормам ЦК України, укладений між позивачкою та померлою ОСОБА_3 , дійшов висновку про те, що вказаний договір відповідає нормам діючого законодавства України, а тому породжує права та обов`язки сторін щодо надання та повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Отже, в даному випадку суд вважає, що позовна вимога про стягнення боргу заявлена цілком обґрунтовано, відповідачем у спростування вказаного позову не надано до суду відзив на позовну заяву, в якому б могли бути зазначені докази про погашення боргових зобов`язань ОСОБА_3 .
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.
У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини.
В ч. 1 ст. 1282 ЦК України зазначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
З наведеного вбачається, що законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України застосований судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.
Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Отже, відповідач ОСОБА_2 є правонаступником боржниці ОСОБА_3 у спірних правовідносинах, а тому він має нести обов`язок щодо повернення позивачці відповідної суми боргу, однак виключно в межах вартості частки у відповідному спадковому майні.
Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме підлягають стягненню кошти в розмірі 185 000 грн., тобто вартість 2/6 частки квартири АДРЕСА_1 , яку відповідач отримав у спадок від померлої ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1848,70 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 141, 178, 247, 279, 280 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 59, 202, 204, 207, 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1216, 1218, 1219, 1982 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , який є спадкоємцем боржниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 борг за договором позиви від 10.03.2017 року у розмірі 185 000 (сто вісімдесят п`ять тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1848 (одна тисяча вісімсот сорок вісім) грн. 70 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 31.03.2023 року.

Суддя: Т.М. Янцовська

Відомості щодо учасників справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .