Справа № 204/9592/21
Провадження № 2/204/175/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Барильченко А.Д.,

за участю представника позивача адвоката Коломоєць С.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 про визнання фіктивним розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду із позовною заявою до Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 про визнання фіктивним розірвання шлюбу, якою просив суд:

-визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 04.04.2007 року, актовий запис №124;

-анулювати актовий запис №124 від 04.04.2007 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, та видані на підставі вказаного актового запису Свідоцтва про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив суду, що 16 травня 1997 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , який 04.04.2007 року було розірвано. Подружжя прийняло рішення фіктивно розірвати шлюб через проблеми, що виникли під час здійснення позивачем підприємницької діяльності, а саме, з метою збереження спільного майна та сімейного спокою, однак вони не мали наміру розлучатись, оскільки насправді продовжували проживати спільним подружнім життям, мали сімейний бюджет, вели спільне господарство, дбали один про одного, що вказує на наявність взаємних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Позивач зазначає, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2019 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, але у зв`язку із тим, що апеляційний суд виявив спір про право у вказаній справі, дане рішення було скасовано. Позивач зазначає, що підставою для прийняття рішення про фіктивне розірвання шлюбу обумовлене життєвими обставинами, які терміново вимагали від чоловіка прийняття рішення щодо захисту здоров`я та життя дружини, та захист набутого майна. Так, під час здійснення позивачем підприємницької діяльності в 2006 році по виготовленню «євро-забору та тротуарної плитки», на його адресу почали поступати дзвінки з різного роду вимогами про повернення грошових коштів, з погрозами вбивства та фізичної розправи з ним та його сім`єю. В подальшому на адресу ОСОБА_1 надійшла позовна заява від ОСОБА_3 з вимогою про повернення боргових коштів в розмірі 12 000,00 доларів США, начебто отриманих позивачем для здійснення підприємницької діяльності. При неодноразовій зустрічі в приміщенні суду ОСОБА_3 погрожував завданням фізичною розправою над позивачем та його сім`єю, у зв`язку із чим ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів, про захист та притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності. Побоюючись настання несприятливих наслідків для своєї сім`ї, та спільного майна, позивачем було прийнято рішення здійснити фіктивне відчуження нерухомого майна, а саме: виробниче приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , уклавши договір купівлі-продажу від 15.02.2007 року за ціною 50000,00 грн., відповідно до Висновку №1813-11 судової будівельно-технічної експертизи в кримінальній справі №33101726, ринкова вартість виробничого приміщення складала 966 267,00 грн., та фіктивно припинити шлюб зі своєю дружиною, заради захисту її та її дитини від посягань на їх життя та здоров`я. Як факт продовження сімейних та шлюбних відносин, позивач вказує на те, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , продовжували жити разом, позивач не знімався з державної реєстрації за адресою, де проживало подружжя, а саме: буд. АДРЕСА_2 , де і продовжують проживати і по цей час. У зв`язку із зазначеним, позивач вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Коломоєць С.В. позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, попередньо надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача - Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття у судове засідання у зв`язку з великою завантаженістю, в подальшому просив суд розглядати справу за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 16 травня 1997 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 27 лютого 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.14).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 04 квітня 2007 року Дніпропетровським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, шлюб між чоловіком ОСОБА_1 і дружиною ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №124 від 04 квітня 2007 року (а.с.15).

На підтвердження спільного проживання позивачем надається суду Акт про фактичне місце проживання громадянина на території м.Дніпро від 03 грудня 2018 року, що видана загальним відділом Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, за підписами сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Із вказаної довідки вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , 1965 року народження, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 2003 року єдиною родиною з ОСОБА_2 до теперішнього часу (а.с.17).

Із Акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 18 листопада 2021 року, виданого квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, вбачається, що в ході обстеження будинку АДРЕСА_2 , комісія встановила, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає з 31.03.2014 року по теперішній час разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджують свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.18).

Крім того, на підтвердження своєї позиції, позивачем надано Довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у будинку осіб, яка видана 29 листопада 2018 року квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради (а.с.19), згідно якої, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і жінки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом часу з 04 квітня 2007 року по теперішній час (а.с.16).

Проте, судом встановлено, що за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року - скасовано; заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2008 року, суд дійшов висновку про наявність боргових зобов`язань на той час між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.28).

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Державна реєстрація розірвання шлюбу передбачена ст.115 СК України.

Відповідно до положень ст.106 СК України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана.

Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Статтею 108 СК України передбачено, що за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Між тим, суд зауважує, що подальше спільне проживання сторін після 04.04.2007 року само по собі є недостатньою підставою для визнання шлюбу фіктивним.

Для визнання розірвання шлюбу фіктивним необхідно наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування у обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.

Матеріали справи свідчать про те, що з 31.03.2014 року ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, сам факт реєстрації в одній квартирі не свідчить про наявність шлюбних відносин та про фіктивність розірвання шлюбу, яке відбулось у квітні 2007 року.

Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, яки вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Те саме стосується і розірвання шлюбу.

На даний час, встановити умисел ОСОБА_1 на «фіктивне» розлучення з ОСОБА_2 не видалось за можливе.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сторони не ставили питання про «фіктивність» розлучення, що мало місце 04.04.2007 року, а дане питання стало актуальним для них тільки після спливу 16 років.

Отже, звернення до суду з вказаним позовом розцінюється судом як засіб вирішення спірних боргових зобов`язань позивача з фізичною особою та боргових зобов`язань відповідача з банком, де остання є поручителем.

Доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано, у зв`язку з чим, суд вважає, що позов слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 108, 115 СК України, ст.ст. 2,4,5,10,11,12,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 про визнання фіктивним розірвання шлюбу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар