Справа № 132/3202/22
Провадження № 2/132/145/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" березня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дітей-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дітей. В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.02.2011 у справі № 2-143/11 розірвано шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 31.10.2006 в Відділі РАЦСу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3114. Він та відповідач є батьками дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2013 року діти постійно проживають разом з ним, так як відповідач часто перебуває за кордоном. Вважає, що визначення місця проживання дітей разом із батьком за рішенням суду є необхідністю і якнайкраще забезпечить задоволення і захист інтересів дітей, що стало підставою звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте від його представника-адвоката Швець А.В. надійшло клопотання (документ сформований в системі «Електронний суд» 23.03.2023 та зареєстрований за вх. 2615/23 від 23.03.2023) про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не з`явилася, проте на електронну пошту суду надійшла заява (зареєстрована за вх. № Еп-602/23 від 16.03.2023) про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Уповноважений представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради-Остапець Н.М. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.10.2006. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.02.2011 у справі № 2-143/11 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31.10.2006 в Відділі РАЦСу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3114-розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 30.10.2012 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 30.10.2012 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Наразі діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 0005 від 29.11.2022 ОСББ «Набережний-2/3».

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина перша та друга статті 159 СК України).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надала висновок № 01/00/011/11624 від 28.02.2023 про недоцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , з тієї підстави, що неповнолітня дочка досягла чотирнадцятирічного віку і місце її проживання визначається нею самою та спір між батьками щодо визначення місця проживання дітей відсутній.

При цьому зазначеним висновком № 01/00/011/11624 від 28.02.2023 встановлено, що діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання, навчання та виховання дітей. Під час бесіди дитина ОСОБА_4 повідомив, що маму бачив дуже давно, з нею в телефонному режимі спілкується сестра ОСОБА_3 , з святами мама не вітає. В сім`ї батька ОСОБА_1 ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини відсутні. Надані батьком ОСОБА_1 документи підтверджують, що на обліку у психіатра чи нарколога він не перебуває, має самостійний дохід, за місцем роботи та за місцем навчання доньки ОСОБА_3 характеризується позитивно.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини 4-6 статті 19 СК України).

Суд вважає, що дані обставини - з ким і в яких умовах проживає дитина, мають суттєве значення, оскільки висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради щодо недоцільності визначення місця проживання дітей з батьком суперечить встановленим обставинам щодо сталості соціальних зв`язків, місця навчання, психологічного стану, правам батька на виховання дітей і обов`язкам діяти в їх інтересах, а також суперечить максимальному забезпеченню інтересів дітей.

Суд вважає, що атмосфера сім`ї, в якій проживають діти, і хто приймає участь у їх вихованні мають суттєве значення при визначенні їх місця проживання.

За таких обставин, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши відповідно до ст.89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, про відсутність підстав вважати висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради № 01/00/011/11624 від 28.02.2023 про недоцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , повним та об`єктивним.

З огляду на викладене, за відсутності підстав, передбачених ст.161 СК України, належних побутових умов, позитивну характеристику позивача, а також його поведінку, відповідність його дій інтересами дітей, беручи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків, визначений ст.141 СК України, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, його стан здоров`я та матеріальне становище, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, а також поведінку матері, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дітей разом з батьком, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дітей та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. Відтак, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору, суд важає за необхідне залишити за позивачем згідно його заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 157, 159, 160, 161 СК України, ст.ст.133, 141, 206, 259, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , залишивши дітей на його утриманні та вихованні.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя: