Постанова

Іменем України

29 березня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1887/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 27 травня 2022 року

в складі судді Сирбул О. Ф.

у цивільній справі №7543/2793/22 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

В обґрунтування позову зазначив, що з вини відповідача 07.10.2021 відбулася ДТП в результаті якої належний йому автомобіль Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав значних механічних пошкоджень. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (далі - ТзДВ "СГ "Оберіг", Страховик), яке виплатило йому страхове відшкодування у сумі 129 350,00 грн.

Позивач, посилаючись на те, що відповідно до Звіту №62/13.11.21 від 05.11.2021 про оцінку вартості матеріального збитку (далі - Звіт №62/13.11.21), здійсненого ФОП " ОСОБА_3 " на його замовлення, вартість завданого матеріального збитку становить 223 965,72 грн, просив стягнути з відповідача різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та завданою шкодою, в сумі 94 615,72 грн (223 965,72-129 350,00).

Крім того, ОСОБА_2 , посилаючись на те, що внаслідок ДТП він зазнав душевних страждань, просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн.

Також ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи та складання звіту в сумі 3 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 94 615,72 грн, витрати на проведення експертизи та складання звіту в сумі 3 000,00 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 31 200,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 488,60 грн.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не врахував, що згідно звіту про оцінку завданої шкоди вартість матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля, перевищує ринкову вартість такого автомобіля, що свідчить про фізичне знищення автомобіля. У зв`язку з цим суд повинен був суму матеріальної шкоди розраховувати шляхом різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП і при цьому вирахувати суму страхової виплати в розмірі 129 350,00 грн.

Вважав, що за таких обставин суд першої інстанції не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню у даних правовідносинах, а саме положення ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом не взято до уваги, що у випадку задоволення позову та присудження позивачу виплати повної вартості автомобіля необхідним є зазначення в резолютивній частині рішення про необхідність передачі автомобіля після повного відшкодування збитків із зазначенням процедури передачі пошкодженого транспортного засобу.

Зазначав, що наданий позивачем звіт про оцінку завданої матеріальної шкоди викликає сумніви щодо його правильності, у зв`язку з цим він подавав рецензію на звіт.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що характер та обсяг виконаної роботи адвокатом позивача, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру свідчить про те, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 31 200,00 не відповідає вимогам діючого законодавства.

Звернув увагу на те, що він був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву та заяву про зменшення судових витрат, оскільки не отримував позовної заяви.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2022 року. Передати йому у власність та визнати право власності на транспортний засіб Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , після відшкодування збитків.

Також просив зменшити витрати на оплату позивачем правничої допомоги.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги зазначив, що доводи апеляційної скарги щодо звіту про оцінку завданої матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки даний звіт здійснила особа зі спеціальними знаннями. А надана відповідачем рецензія на звіт, здійснена оцінювачем ОСОБА_4 є неналежним та недопустимим доказом. Будь-якого іншого звіту чи оцінки транспортного засобу відповідач не надав.

Також відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги в частині стягнення витрат на правничу допомогу та вказав, що такі витрати суд обґрунтовано стягнув у повному обсязі.

Посилаючись на те, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2022 є законним та обґрунтованим, відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що судом першої інстанції постановлено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме без належного повідомлення учасника справи, зокрема відповідача, про розгляд справи.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу без виклику сторін за наявними у справі матеріалами (а. с. 45-46).

З матеріалів справи також вбачається, що судом за адресою, зазначеною у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 судом направлено копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами (а. с. 47).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про отримання відповідачем судових документів, що свідчить про відсутність доказів на підтвердження належного повідомлення відповідача.

Так, направлені судом копія ухвали про відкриття провадження разом з копією аозовної заяви повернулися на адресу суду без вручення ОСОБА_1 з відміткою поштового відділення "за закінчення терміну зберігання" (а. с. 64).

Отже, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.

За приписами п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищезазначеного до уваги не взяв, розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що вимоги цивільного процесуального законодавства щодо повідомлення учасників справи про розгляд справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення збитків на проведення оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2021 року, о 22 год. 08 хв., за участі автомобілів Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Renault, державний номерний знак НОМЕР_4 , сталася ДТП.

Зокрема, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , по проспекту Григоренка в м. Києві, не врахував швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , котрий почав знижувати швидкість перед автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_4 , який почав знижувати швидкість перед пішохідним переходом, у зв`язку з чим відбулося зіткнення автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 з автомобілем Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , від чого автомобіль Volvo відлетів в автомобіль Renault.

На момент ДТП власником автомобіля Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , був ОСОБА_2 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

В результаті ДТП належний ОСОБА_2 автомобіль Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження.

Згідно Звіту №62/13.11.21 від 05 листопада 2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, ринкова вартість колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) до пошкодження - 223 965,72 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ - 370 054,83 грн; ринкова вартість КТЗ після пошкодження 52 921,54 грн; вартість матеріального збитку - 223 965,72 грн (а. с. 9-16).

За проведення оцінки завданої шкоди ОСОБА_2 сплатив 3 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 18.11.2021 (а. с. 32).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що згідно рецензії від 14.07.2022 на Звіт №62/13.11.21, здійсненої на його замовлення, звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеному у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Зважаючи на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції та у зв`язку з цим був позбавлений права на подання доказів, колегія суддів дослідила долучену до апеляційної скарги рецензію.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що дана рецензія не може бути прийнята до уваги суду під час вирішення справи, з огляду на наступне.

За приписами статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що Рецензію від 14.07.2022 здійснено ОСОБА_4 , яки є директором ТОВ "Генція консалтингових послуг" (а. с. 95-97).

До рецензії відповідачем долучено копію Сертифікату №911/21, виданого Фондом державного майна України (а. с. 98). З даного Сертифікату вбачається, що останній видано 17.12.2021 ТОВ "Агенція консалтингових послуг". Згідно даного Сертифікату, ТОВ "Агенція консалтингових послуг" має окрім іншого, здійснювати оцінку колісних транспортних засобів.

Також відповідачем до рецензії долучено Дублікат кваліфікаційного свідоцтва оцінювача ОСОБА_4 від 26.02.2005, копію посвідчення підвищення кваліфікації оцінювача від 01.10.2020.

Водночас, вищевказані докази не підтверджують факт практичного досвіду роботи оцінювача ОСОБА_4 з оцінки майна більше ніж два роки, а лише вказують на те, що ОСОБА_4 має право здійснювати оціночну діяльність, в тому числі рецензування.

З наведеного слідує, що надана відповідачем рецензія від 14.07.2022 не спростовує висновків, викладених у Звіті №62/13.11.21 від 05.11.2021.

Як вже вказувалося вище, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, а тому з урахуванням принципу про змагальність сторін, суд апеляційної інстанції ухвалою від 29 вересня 2022 року задовольнив клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручив експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Проте, експерт повернув справу з повідомленням про неможливість надання висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи, у зв`язку з тим, що на клопотання експерта не був наданий на огляд автомобіль Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2006 року випуску, а також не були надані кольорові фотознімки об`єкта дослідження у пошкодженому стані на момент ДТП (а. с. 160-161).

Таким чином, належними та допустимим доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що ринкова вартість колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) до пошкодження - 223 965,72 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ - 370 054,83 грн; ринкова вартість КТЗ після пошкодження 52 921,54 грн; вартість матеріального збитку - 223 965,72 грн. Тобто, із звіту №62/13.11.21 від 05.11.2021 вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , перевищує його ринкову вартість до ДТП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТзДВ "СГ "Оберіг", що підтверджується Полісом №ЕР-201941537 (а. с. 26). Згідно даного Полісу, страхові суми (ліміти відповідальності) на одного потерпілого за шкоду майну складали 130 000,00 грн, а за шкоду заподіяну життю, здоров`ю - 260 000,00 грн; 0,00 грн - франшиза.

Випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 18.03.2017 по 06.12.2021 вбачається, що ТзДВ "СГ "Оберіг" перерахувало позивачу страхове відшкодування в сумі 130 000,00 грн (а. с. 27). З даної виписки також вбачається, що у валюті катки зараховано суму в розмірі 129 350,00 грн та сума комісії в розмірі 650,00 грн.

Пунктом 30.1. статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до пункту 30.2. статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищений, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Верховний Суд в постанові від 11.11.2020 у справі №755/22467/15-у висловив правову позицію, що у випадку фізичного знищення майна відшкодовується різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП.

Оскільки із витягу Звіту №62/13.11.21 від 05.11.2021 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту (370 054,83 грн) перевищує ринкову вартість автомобіля (223 965,72 грн), то за приписами вищенаведеної норми матеріального права ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим. Також, як вже вказувалося вище, у Звіті №62/13.11.21 від 05.11.2021 зазначено, що вартість автомобіля після ДТП становить 52 921,54 грн.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що сума завданої позивачу матеріальної шкоди обраховується за вирахуванням залишкової вартості автомобіля і становить 171 044,18 грн (223 965,72 (ринкова вартість автомобіля) - 52 921,54 (вартість автомобіля після ДТП).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , посилаючись на те, що згідно Звіту №62/13.11.21 від 05.11.2021 вартість завданого матеріального збитку становить 223 965,72 грн, а Страховиком відповідача йому виплачено страхове відшкодування в сумі 129 350,00 грн, просив стягнути з ОСОБА_1 завдану між розмір завданої шкоди та розмір виплаченої страхової суми, що становить 94 615,72 грн (223 965,72-129 350,00).

Водночас, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 94 615,72 грн, з наступних підстав.

Як вже вказувалося вище, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що страховиком відповідача йому виплачено страхове відшкодування в сумі 129 350,00 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи позивача, оскільки як підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ "ПриватБанк", то ТзДВ "СГ "Оберіг" на рахунок ОСОБА_2 здійснило зарахування страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн (а. с. 27).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 18.03.2017 по 06.12.2021 також вбачається, що сума у валюті операції - 130 000,00 грн, сума у валюті картки - 129 350,00 грн та сума комісій - 650,00 грн.

З наведеного слідує, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування у максимальному розмірі, визначеному договором обов`язкового страхування, а саме в сумі 130 000,00 грн. Та обставина, що Банком позивача знято комісію за зарахування коштів на рахунок обраний та зазначений позивачем не свідчить про виплату ТзДВ "СГ "Оберіг" страхової суми у розмірі 129 350,00 грн, як помилково вважає ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи, що страховиком відповідача виплачено ОСОБА_2 страхову суму в розмірі 130 000,00 грн, з яких 0,00 грн франшиза, судова колегія приходить до висновку, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача (завдавача шкоди), складає 41 044,18 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди, за вирахуванням залишкової вартості автомобіля, і сумою страхового відшкодування (223 965,72 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 52 921,54 грн (залишкова вартість автомобіля після ДТП) - 130 000,00 грн (сума виплаченого страхового відшкодування).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позов в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга відповідача не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимоги скаржника про передачу ОСОБА_1 та визнання за ним права власності на транспортний засіб Volvo V50, державний номерний знак НОМЕР_3 , після відшкодування збитків, колегія суддів зазначає наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що він не є власником Volvo V50, державний номерний знак НОМЕР_3 , а власником автомобіля, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 19.08.2022 є ОСОБА_5 (а. с. 119-124).

Таким чином, оскільки позивач залишив собі пошкоджений після ДТП автомобіль Volvo V50, державний номерний знак НОМЕР_3 , та у подальшому продав його залишки на користь іншої особи, це унеможливлює передачу залишків цього майна заподіювачу шкоди, тобто відповідачу.

Більше того, факт продажу позивачем автомобіля Volvo V50, державний номерний знак НОМЕР_3 , унеможливлює відшкодування йому залишкової вартості зазначеного автомобіля на час (до) ДТП.

З наведеного слідує, що ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_1 41 044,18 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля Volvo V50, державний номерний знак НОМЕР_3 , (223 965,72 грн (вартість автомобіля до ДТП) - 52 921,54 грн (залишкова вартість автомобіля після ДТП) - 130 000 грн (сума страхового відшкодування)).

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на проведення експертизи та складання звіту у розмірі 3 000 грн.

Проте, оскільки вимоги про стягнення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля, задоволено частково, то колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення вартості за проведення експертизи та складання звіту підлягають задоволенню пропорційно, що становить 1 677,90 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" та з урахуванням ціни позову (119 615,72 грн), при зверненні ОСОБА_2 до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір в сумі 1 196,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ОСОБА_2 у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" сплачено судовий збір в сумі 1 196 грн 16 коп. (а. с. 1-2).

Також ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 496,20 грн за подання заяви про забезпечення позову, яка ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року задоволена (а. с. 49-51, 59-62).

Отже, разом сплачена позивачем сума судового збору становить 1 692 грн 36 коп. (1196,16+496,20).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 , відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір", сплачено судовий збір в сумі 1 794,24 грн.

Проте, зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в сумі 41 044,18 грн, а також враховуючи, що рішенням суду відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 25 000,00 грн, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 580,65 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що апеляційну скаргу відповідача задоволено частково та відповідно позов задоволено частково, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 615,60 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, позивач зобов'язаний сплатити відповідачу судові витрати по оплаті судового збору в сумі 615,60 грн, а відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 580,65 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Різниця таких витрат становить 34,95 грн.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, оплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, оскільки позивач зобов'язаний сплатити позивачу судовий збір в сумі 615,60 грн, що становить більшу суму судового збору, яку відповідач зобов'язаний сплатити позивачу у розмірі 580,65 грн, то колегія суддів у відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне зобов'язати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 різницю судових витрат, що становить суму 34 грн 95 коп. (615,60-580,65).

Щодо судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач зазначив про те, розмір понесених ним витрат на правничу допомогу складає 31 200,00 грн. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 долучено наступні докази: Договір про надання правничої допомоги від 18.11.2021; Договір про надання правничої допомоги від 13.01.2022; Звіт виконаних робіт від 21.01.2022; Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АА №1200203, за яким адвокат Даниленко Т. І. здійснює представництво ОСОБА_2 в Дарницькому районному суді м. Києва; квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 18.11.2021 та квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 13.01.2022 (а. с. 30-35).

З наданих ОСОБА_2 доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу вбачається наступне.

18 листопада 2021 року між ОСОБА_2 (клієнт) та Адвокатським бюро "Тетяни Даниленко" (далі - Бюро) укладено Договір про надання правничої допомоги, пунктом 1.1. якого визначено, що Бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу у виді складання та направлення адвокатського запиту до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, адвокатом Даниленко Т. І., зі всіма правами наданими ЦПК України представнику, без обмеження повноважень, у тому числі з правом підпису всіх необхідних процесуальних документів від імені клієнта, а клієнт, діючи в своїх інтересах, замовляє вказані юридичні послуги та зі своєї сторони зобов`язується оплатити зазначені послуги.

Пунктом 2.1. Договору про надання правничої допомоги від 18.11.2021 визначено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається за домовленістю сторін, що складає - 1 200,00 грн.

13 січня 2022 року між ОСОБА_2 (клієнт) та Адвокатським бюро "Тетяни Даниленко" (далі - Бюро) укладено інший Договір про надання правничої допомоги.

В пункті 1.1. Договору про надання правничої допомоги від 13.01.2022 визначено, що Бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу у виді складання позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди до Дарницького районного суду м. Києва, заяви про забезпечення позову, інших процесуальних документів та представництво інтересів клієнта у Дарницькому районному суді м. Києва в даній справі, адвокатом Даниленко Т. І., зі всіма зі всіма правами наданими ЦПК України представнику, без обмеження повноважень, у тому числі з правом підпису всіх необхідних процесуальних документів від імені клієнта, а клієнт, діючи в своїх інтересах, замовляє вказані юридичні послуги та зі своєї сторони зобов`язується оплатити зазначені послуги.

Згідно п. 2.1. Договору про надання правничої допомоги від 13.01.2022, розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається за домовленістю сторін, що складає - 30 000,00 грн.

У Звіті виконаних робіт від 21.01.2022 зазначено, що адвокатом Даниленко Т. І., з моменту підписання договорів про надання правничої допомоги від 18.11.2021 та від 13.01.2022 було виконано наступні види робіт:

консультація клієнта та складання, відправлення адвокатських запитів до Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві та Регіонального сервісного центру в Київській області 18.11.2021 0 1 200,00 грн;

консультація клієнта 13.01.2022, ознайомлення клієнта з відповідями на адвокатські запити;

складання адвокатом Даниленко Т. І. в інтересах клієнта позовної заяви до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до Дарницького районного суду м. Києва, відкопіювання додатків до позовної заяви та підготовка позову для передачі його клієнту - 7 000,00 грн;

складання заяви про забезпечення позову - 1 000,00 грн.

Також у звіті від 21.01.2022 зазначено, що всього разом з послугами представництва інтересів у Дарницькому районному суді м. Києва адвокатом Даниленко Т. І. до сплати - 31 200,00 грн, які сплачені клієнтом 18.11.2021 та 13.01.2022.

Квитанціями до прибуткового касового ордеру від 18.11.2021 та від 13.01.2022 підтверджується, що ОСОБА_2 сплачено Адвокатському бюро "Тетяни Даниленко" 1 200,00 грн та 30 000,00 грн.

Як вже вказувалося вище, обґрунтування розміру судових витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_2 в сумі 31 200,00 під час розгляду справи в суді першої інстанції та докази на підтвердження понесення таких витрат, позивачем подано в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме з позовною заявою.

За приписами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Як вже вказувалося вище, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим був позбавлений права подати заперечення проти пред`явленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу. Натомість, в апеляційній скарзі відповідач, окрім іншого, просив зменшити позивачу витрати на оплату правничої допомоги.

В обґрунтування своїх доводів проти вимог ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 зазначив, що пред`ялений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 31 200,00 грн є неспівмірним з позовними вимогами, враховуючи предмет позову, а також характер та обсяг виконаної роботи адвокатом.

Також в обґрунтування заперечень проти клопотання скаржника про розподіл витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що зазначені адвокатом в акті надані послуги є необґрунтованими, а деякі з них взагалі не стосуються розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Звернув увагу, що згідно із Звітом виконаних робіт, всього разом з послугами представництва інтересів позивача адвокатом Даниленко Т. І. в Дарницькому районному суді м. Києва до сплати 31 200,00 грн, тоді як з переліком видів робіт, зазначених в цьому ж звіті, загальна сума наданих послуг складає всього 9 200,00 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, щодо наявності правових підстав для зменшення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15.09.2021 у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), з урахуванням заперечень відповідача, а також застосувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 31 200,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не співрозмірні з виконаною роботою під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Так, на переконання суду такі види послуг, як консультація клієнта, складання та відправлення адвокатських запитів до Регіональних сервісних центрів МВС у м. Києві та Київській області взагалі не стосуються предмету спору, оскільки як вбачається із змісту цих запитів, в них адвокат запитує інформацію про наявність у відповідача на праві власності транспортних засобів. Однак предметом спору у даній справі є відшкодування ОСОБА_2 шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1 .

Також відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат за надання ОСОБА_2 консультації 13.01.2022 та ознайомлення з відповідями, оскільки такі витрати фактично не були необхідними, адже у відповідях на адвокатські запити зазначено про відсутність зареєстрованих за відповідачем транспортних засобів.

Крім того, зважаючи на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує наступне.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, частина третя статті 126

ГПК України (частина третя статті 137 ЦПК України) конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності,

ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Положеннями процесуального законодавства теж не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вже вказувалося вище, між ОСОБА_2 та Бюро було укладено два договори про надання правничої допомоги та складено Звіт виконаних робіт. В цьому Звіті зазначено, що всього разом з послугами представництва інтересів ОСОБА_2 в суді першої інстанції адвокатом Даниленко Т. І. до сплати 31 200,00 грн.

Водночас, згідно із зазначеним в цьому ж Звіті переліком видів робіт, загальна ума наданих послуг складає 9 200,00 грн, з яких 1 200,00 грн за направлення адвокатських запитів та ознайомлення клієнта з їх змістом, 7 000,00 - складання позовної заяви, відкопіювання додатків до позову, передача позову клієнту та 1 000,00 грн - складання заяви про забезпечення позову.

З наведеного слідує, що позивачем не надано детального опису виконаних адвокатом послуг на суму 31 200,00 грн, а лише наявний детальний опис наданих послуг на суму 9 200,00 грн, з яких 1 200,00 грн не відносяться до витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Більш того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2022 року було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у справі без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Тобто без участі сторін та їхніх представників в судовому засіданні.

Ураховуючи викладене, а також зважаючи на ціну позову та складність справи, колегія суддів вважає, що погоджений між Адвокатським бюро "Тетяни Даниленко" та ОСОБА_2 розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 31 200,00 грн не відповідає об`єму наданих послуг.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо (постанова Верховного Суду від 01.09.2022 №640/16093/21).

Крім цього, визначаючи розмір витрат понесених позивачем на оплату адвоката, колегія суддів також враховує, що позовні вимоги задоволено частково, а саме із загальної суми про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 119 615,72 грн, задоволено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41 044,18 грн.

За вказаних обставин та з огляду на фактичний об`єм послуг, наданих ОСОБА_2 Адвокатським бюро "Тетяни Даниленко", а також на розмір задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2022 року в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 41 044 (сорок одна тисяча сорок чотири) грн 18 коп.

В іншій частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення експертизи та складання звіту в розмірі 1 677 (одна тисяча шістсот сімдесят сім) грн 90 коп.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 34 (тридцять чотири) грн 95 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 : дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець