Справа № 309/1276/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Кондор Р.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 17 червня 2021 року у справі № 309/1276/21 (Головуючий: Довжанин М.М.),-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням на вселення, мотивуючи тим, що позивач проживав та зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власністю якого був його батько, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач здійснював всі витрати на лікування батька перед смертю та витрати на його поховання. Після похорону батька його дружина змінила замки на будинку і доступу до нього у позивача немає. На сьогоднішній день позивач та його сім`я не мають постійного місця проживання та змушені постійно переходити від одних знайомих до інших.

Рішенням Хустського районного суду від 17 червня 2021 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 до вказаного будинку та передачі йому ключів від будинку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 908 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення заявлених позовних вимог відсутні, так як вона вступила у фактичне володіння спадковим майном, і позивач не має жодного права на спірний будинок, у тому числі і проживати у ньому. Позивач тривалий час проживає за кордоном і не є членом сім`ї відповідачки та не має до неї взагалі ніякого відношення. Із припиненням членства в сім`ї, позивач втратив самостійне право на користування житлом власника, а тому не підлягає вселенню. Позивач припинив проживати у належному відповідачці будинку ще за життя батька, у цьому будинку відсутні будь-які його речі, не проживає у даному будинку більше трьох років і залишив цей будинок із власної волі, не примусово. Крім того, судову повістку про призначення справи до розгляду на 17.06.2021 року нею отримано тільки 26.06.2021 року, а тому фізично бути у судовому засіданні відповідачка не мала можливості, оскільки не знала про нього.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_3 на неодноразові виклики у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України і його неявка не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Справа судом першої інстанції була призначена до розгляду на 13 год. 45 хв. на 17 червня 2021 року і відомостей, які б свідчили про належне повідомлення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи матеріали справи не містять і в них відсутня заява представника про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, як зазначає суд у рішенні і дана обставина є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується довідкою № 2119 від 24.02.2020 р.

Згідно договору дарування від 24.12.1996 року, посвідчений нотаріусом Король О.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 5373, ОСОБА_4 за життя належав цілий житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно записам у будинковій книзі та паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_3 з 20 лютого 2001 року зареєстрований у батьківській хаті за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_4 , що свтреджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно заповіту від 02.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Король Н.І. реєстровий номер 2979, за життя ОСОБА_4 заповів житовий будинок АДРЕСА_1 , своїй дружині, відповідачці ОСОБА_1 .

Довідкою про результати розгляду матеріалів ЄО Хустського ВП ГУНП в Закарпастькій області № 6268 від 20.09.2019 року стверджується, що дільничним офіцером поліції було розглянуто зверення ОСОБА_3 і вході перевірки встановлено, що громадянкою ОСОБА_1 - дружиною померлого ОСОБА_4 , було змінено замки на вхідних воротах до будинку АДРЕСА_1 , де до дня смерті ОСОБА_4 також проживав його син ОСОБА_3 .

Позивач постійного місця проживання не має, та діями відповідачки, які виразилися у заміні замків на вхідних дверях до будинку, позбавлений можливості мешкати у батківському будинку, де він зареєстрований та проживав до дня смерті батька.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем

Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використанні особою права, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розгляду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатися як «необхідне в демократичному суспільстві».

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути спів розмірним із переслідуваною законною метою.

Права осіб, які заселилися з дозволу власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача.

Аналіз вищезазначених норм та встановлені за наслідками розгляду справи обставини та дослідженні на їх підтвердження докази, які містяться в матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, який із 20 лютого 2001 року зареєстрований у батьківському будинку за адресою: АДРЕСА_1 і це житло є його та сім`ї постійним місцем проживання і заміна відповідачкою замків та відсутність доступу до будинку підлягає усуненню шляхом вселення позивача до будинку та передачі ключів від нього.

Посилання відповідачки на те, що позивач довготривалий час проживає за межами України і не є членом її сім`ї, судова колегія до уваги не приймає, оскільки ці обставини не впливають на правильність вирішення заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити із вищенаведених підстав.

Судові витрати у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України у розмірі 908 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 17 червня 2021 року скасувати.

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 судові витрати у сумі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 908 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 15 червня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой