печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5250/22-ц
УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л., розглянувши заяву представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення у справі № 757/5250/22, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про скасування судового наказу від 26.07.2022 р., виданого на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційної складової боргу з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2023 року від представника боржника - ОСОБА_2 надійшла до суду заява про постановлення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн та витрат з оплати судового збору в розмірі 139, 20 грн. Крім того, просив у порядку повороту виконання судового наказу стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» 4 900, 39 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

01.03.2023 року представник боржника - ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаною заявою про скасування судового наказу від 26.07.2022 р., виданого на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційної складової боргу з ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про скасування судового наказу від 26.07.2022 р.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, заявлених представником боржника, слід зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом положень ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

Боржник - ОСОБА_1 звернулася у порядку наказного провадження.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Указаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі та за правилами наказного провадження стягувач у справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат. Оскільки у силу принципу змагальності сторін обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

Отже, стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

При цьому, суд наголошує, що ч. 2 ст. 164 ЦПК України визначає, що у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на викладене суд уважає, що у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки зі змісту норм ЦПК України убачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, суд також відмовляє, тому що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника у разі пред`явлення ним позову до боржника та задоволення такого позову судом.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

При цьому, з огляду на приписи ч. 2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.2 ст.160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Отже боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати із стягувача (заявника) в порядку позовного провадження, де також можливе вирішення питання про повернення коштів, які було стягнуто виконавцем за судовим наказом. Заявником не надано доказів із зазначенням сум, які були стягнуті у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а надано лише виписку з банку, із сумою списання з якої неможливо встановити, що вона в себе включає, а тому це може бути предметом розгляду в позовному провадженні.

Так, суд зазначає, що не розглядає по суті інші вимоги, які зазначені боржником у заяві про скасування судового наказу, і вважає їх такими, що на даній стадії не підлягають задоволенню, оскільки їх розгляд в процесуальному порядку, визначеному ст.ст. 170, 171 ЦПК України для розгляду заяви про скасування судового наказу не передбачений, у тому числі, не передбачено і вирішення питання про розподіл судових витрат за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу. А тому суд дійшов висновку, що у іншій частині вимог слід також відмовити.

Аналізом норм ст. 171 ЦПК України установлено, що за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд може прийняти два види процесуальних рішень про повернення заяви про скасування судового наказу, або ж про скасування судового наказу, додатково в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника може вирішити лише питання про поворот виконання судового наказу.

Водночас боржник не позбавлений права звернутись до суду із зазначеними вимогами щодо відшкодування стягнутих коштів в іншому процесуальному порядку, передбаченому ЦПК України, з окремим позовом до особи, якою було завдано шкоду.

На підставі викладеного та керуючись ст.42, 131, 133, 137, 141, 164, 170, 171,259-261,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення у справі № 757/5250/22, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про скасування судового наказу від 26.07.2022 р., виданого на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційної складової боргу з ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Л. Бусик