Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1963/22 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №289/1963/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати недійсними та такими, що вчинені без його дозволу операції (транзакції) щодо переказів грошових коштів: на суму 7000,00 грн 17.09.2022 о 17 год. 11 хв., на суму 7000,00 грн 17.09.2022 о 17 год. 11 хв. та на суму 5000,00 грн 17.09.2022 о 17 год. 12 хв., проведених по банківському рахунку № НОМЕР_1 АТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10005/01 філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 311647; визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню відсотків, у тому числі, але не виключно пені, комісії за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення незаконних операцій (транзакцій); зобов`язати відповідача відновити кошти по його банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому в банку АТ «Державний ощадний банк» в розмірі 19000,00 грн неправомірно перерахованих коштів, 75,00 грн комісії за переказ коштів, 75,00 грн комісії за переказ коштів, 55,00 грн за переказ коштів; зобов`язати відповідача відновити кошти по його банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому в банку АТ «Державний ощадний банк» у вигляді нарахованих та сплачених або списаних з інших його рахунків АТ «Ощадбанк» відсотків, в тому числі, але не виключно пені, комісії за користування кредитним лімітом, що утворилася внаслідок проведення незаконних операцій (транзакції) станом на момент набрання законної сили рішення суду.

Позов мотивував тим, що 26.02.2019 між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого йому було видано кредитну картку та відкрито картковий рахунок в АТ «Державний ощадний банк України» з установленим кредитним лімітом 5000,00 грн, який у подальшому за його заявою від 06.06.2019 збільшено до 20000,00 грн.

17.09.2022 о 17 год. 11 хв. та о 17 год. 12 хв. невідомими особами незаконно було отримано доступ до його рахунку, знято ліміт на проведення операцій та проведено три транзакції з переказу коштів на загальну суму 19000,00 грн. Він щодо несанкціонованого списання коштів із карткового рахунку терміново повідомив банк, тому картковий рахунок банком було заблоковано.

18.09.2022 звернувся до Відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області із заявою, де повідомив про вчинення кримінального правопорушення, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про що 03.10.2022 внесено відомості до ЄРДР за №0000090.

З метою повернення грошових коштів він звернувся до АТ «Ощадбанк» з вимогою про зарахування незаконно списаної з його картрахунку суми, проте відповідач повідомив, що несанкціонований переказ грошових коштів з карткового рахунку став можливим у зв`язку з недотриманням ОСОБА_1 вимог п. 9.15 розділу IX договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме розголошення третім особам фінансового номеру телефону та відомостей про карту.

Вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед ним, як володільцем банківського рахунку та не забезпечив збереження належних йому грошових коштів, оскільки через шахрайські дії невстановлених осіб йому завдано збитків. Вони полягають у списанні з відкритого на його ім`я карткового рахунку грошових коштів, а банком відмовлено у відшкодуванні завданих збитків.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що ухвалене рішення не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку з неповним їх встановленням, неправильним дослідженням доказів та їх оцінкою, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що спірні операції він не здійснював, дозвіл банку на їх проведення не надавав, будь-яку інформацію необхідну для їх проведення ні кому не передавав та вважає, що доступ до його рахунку невідомою особою отримано через ненадійність захисту системи банку, що дало їй можливість заволодіти даними його платіжної карти та/або даними доступу до системи Інтернет-банкінгу та здійснити переказ коштів.

Відповідач не надав жодного доказу, який би доводив той факт, що проведення несанкціонованих спірних операцій стало можливим з його вини в результаті розголошення чи передачі третім особам інформації необхідної для проведення цих транзакцій, а також те, що спірні операції підтвердженні біометричними даними або СМС-паролями.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 21.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено до розгляду.

У поданому відзиві АТ «Ощадбанк» посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду , просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що операції з переказу коштів у загальній сумі 19000,00 грн були здійснені 17.09.2022 в зв`язку з повідомленням позивачем ОТП-паролів, які приходили йому на його фінансовий номер телефону, а тому відповідач не повинен нести відповідальність за дані операції. Під час розгляду справи судом не встановлено порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, в тому числі відсутній вирок, що набрав законної сили про притягнення посадових осіб банку до кримінальної відповідальності за заявою ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що 26.02.2019 ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» було подано заяву про приєднання №7556/150916 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), на підставі якої йому у ТББВ №10005/01 філії-Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» було відкрито поточний рахунок в гривні України, на умовах тарифного пакету «зарплатний» (а.с.54-62).

Крім того, 26.02.2019 ОСОБА_1 подав до банку заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.63-64).

Як вбачається з виписки по картковому рахунку О. Жлуктенка проведено транзакції: 17.09.2022 о 17:11 двічі було здійснено через UKR KYIV MOBILE BANKING 0001 та UKR KYIV MOBILE BANKING 0001 переказ коштів на загальну суму 14000,00 грн, стягнуто комісію на суму 150,00 грн, а також 17.09.2022 о 17:12 здійснено переказ через UKR KYIV MOBILE BANKING 0001 коштів у сумі 5000,00 грн, відраховано комісію 55,00 грн (а.с.73-74).

17.09.2022 картку належну позивачеві заблоковано 17.09.2022 в 17:32:24 співробітником контактного центру з коментарями: «держ.», «підозра на шахр. (Інтернет), держ.», «відмова, 17.09.2022 (Інтернет)» (а.с.67).

19.09.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення незаконно списаних коштів з його кредитної картки (а.с.13).

З відповіді банку на звернення ОСОБА_1 встановлено, що відносно позивача скоєно дії за ознаками злочину, розслідування якого відноситься до компетенції правоохоронних органів. За результатами проведеної банком перевірки встановлено, що 17.09.2022 о 17:09:14 по БПК позивача була проведена верифікація з введенням всіх даних карти в новому мобільному додатку «Ощадбанк 24/7». Код для підтвердження верифікації приходив на фінансовий номер позивача. 17.09.2022 з карткового рахунку позивача було здійснено переказ коштів (а.с.15, 19).

03.10.2022 за заявою ОСОБА_1 . Відділенням поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області було відкрите кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №0000090, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, по факту того, що 17.09.2022 близько 17:11 год. невідома особа використовуючи мобільний додаток Ощад/24 та пристрій з номером НОМЕР_2 , Device ID cfcd3e, отримала доступ до банківського рахунку ОСОБА_1 та перевела його гроші через платіжну систему «UKR KYIV MOBILE BANKING» на платіжні картки АТ «АКБ «Конкорд», в результаті чого шахрайським шляхом заволоділа грошима потерпілого ОСОБА_1 на загальну суму 19000,00 грн. (а.с.85, 85 зворот).

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

На підставі п. 14.12 ст. 14 Закону та п. 1 Розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого 05.11.2014 постановою Правління НБУ № 705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (п. 17.4.3) клієнт погоджується з тим, що розуміє всі ризики, пов`язані з розголошенням логіну клієнта, паролю для входу в систему ДБО, номер мобільного телефону клієнта та/або одноразових цифрових паролів, а також будь-якої інформації про свої рахунки, що є банківською таємницею, при здійсненні доступу до системи ДБО не з власного комп`ютера або мобільного телефону, та несе всю відповідальність за такі випадки (а.с.71).

Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, CVV/СVС2, строк дії, номер картки. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання логіна, пароля, карткового пароля несе клієнт (п. 9.15) (а.с.69 зворот).

Із позовних вимог убачається, що вказаних транзакцій позивач не проводив та для їх виконання банком жодних дій не вчиняв, одразу звернувшись для заблокування картки та з`ясування питання щодо зняття з його картки значної суми коштів без його розпорядження, а також звернувся до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за його карткою.

В ході розгляду справи банк жодним чином не довів винуватість самого позивача у вказаних операціях, у зв`язку з чим обставини, на які посилався позивач, зокрема, невчинення ним будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку є доведеними.

Наголошуючи на недоведеності цих обставин, банк і у суд апеляційної інстанції відповідних доказів, не надає.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 по справі № 751/6050/18 (провадження №61-18544св19 викладено правову позицію, де зазначено: «… що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача-фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони…».

Таким чином, системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, вказує на те, відповідачем не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, передачі такої інформації третім особам, що є підставою для встановлення його вини у здійсненні операцій (транзакцій) щодо переказів грошових коштів.

Суд першої інстанцій на вказане уваги не звернув та дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав.

Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав (ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із ухваленням колегією суддів рішення про задоволення позову, то із відповідача у дохід держави підлягають стягненню витрати на сплату судового збору при поданні позовної заяви у сумі 3969,6 грн та апеляційної скарги у розмірі 5954,4 грн, а всього на загальну суму 9924,00 грн.

Пунктом 5 ч.6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами. В силу вимог Закону вказана справа є малозначною і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 258, 367- 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсними та такими, що вчинені без його дозволу операції (транзакції) щодо переказів грошових коштів: на суму 7000,00 грн 17.09.2022 о 17 год. 11 хв., на суму 7000,00 грн 17.09.2022 о 17 год. 11 хв. та на суму 5000,00 грн 17.09.2022 о 17 год. 12 хв., проведених по банківському рахунку № НОМЕР_1 АТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10005/01 філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 311647.

Визнати неправомірними дії Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк по нарахуванню відсотків, у тому числі, але не виключно пені, комісії за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення незаконних операцій (транзакцій).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» відновити кошти по банківському рахунку позивача № НОМЕР_1 відкритому в АТ «Державний ощадний банк» в розмірі 19000,00 грн неправомірно перерахованих коштів, 75,00 грн комісії за переказ коштів, 75,00 грн комісії за переказ коштів, 55,00 грн за переказ коштів.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» відновити кошти по банківському рахунку позивача № НОМЕР_1 відкритому в банку АТ «Державний ощадний банк» у вигляді нарахованих та сплачених або списаних з інших рахунків позивача АТ «Ощадбанк» відсотків, в тому числі, але не виключно пені, комісії за користування кредитним лімітом, що утворилася внаслідок проведення незаконних операцій (транзакції) станом на момент набрання законної сили рішення суду.

Стягнути із Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» в дохід держави 9924,00 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді