Справа № 162/240/22 Головуючий у 1 інстанції: Савич А. С.
Провадження № 22-ц/802/228/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Киці С. І.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

з участю представника позивача Вічинюка М. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 08 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив 13.07.2022 (т.1 а.с.196-206), який мотивує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 травня 2019 року на вул. Незалежності в смт. Любешів Любешівського району Волинської області з вини третьої особи ОСОБА_2 , який являється працівником відповідача ПрАТ «Волиньобленерго» та керував належними товариству транспортними засобами: автомобілем «УАЗ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з причепом реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , зазнав пошкоджень належний йому автомобіль «KIA MAGENTIS» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 під його керуванням, чим завдана майнова шкода.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 24.05.2021, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 05.07.2021 у справі № 162/488/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно із висновком № 50 від 09.01.2021 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «KIA MAGENTIS» реєстраційний номер НОМЕР_3 вартість матеріального збитку складає 199663,43 грн.

Цивільно-правова відповідальність належних ПрАТ «Волиньобленерго» транспортного засобу «УАЗ» і причіпа, якими керував ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» за різними полісами. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну законодавчо встановлено у розмірі 100000 грн по кожному полісу.

З 23.05.2019 по 05.07.2021 тривав процес встановлення винної особи у ДТП, а тому лише після визнання винним ОСОБА_2 він 25.01.2022 звернувся до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак жодної відповіді не отримав.

ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» його заяву про виплату страхового відшкодування отримало 28.01.2022, а тому строк для виплати сплив 28.04.2022, у зв`язку із чим цей відповідач зобов`язаний виплатити йому пеню у розмірі 14222,60 грн.

Протиправними діями ОСОБА_2 йому завдано і моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 30000 грн, яку повинен сплатити роботодавець ПрАТ «Волиньобленерго».

Ураховуючи наведене, просив стягнути на його користь з ПрАТ «Волиньобленерго» 30000 грн моральної шкоди, з ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» 199663,43 грн страхового відшкодування майнової шкоди, 14222,60 грн пені, 5100 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 08 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Волиньобленерго» на користь ОСОБА_1 10000 грн моральної шкоди, 99,90 грн судового збору та 435 грн витрат на правову допомогу.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові до відповідача ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а також здійснити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачі та третя особа не подали.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у позові до відповідача ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» з таких підстав.

Відмовляючи в позові до цього відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строки звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та протягом 2,5 років ним не було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо відшкодування коштів страховою компанією.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного дослідження наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що 23 травня 2019 року з вини працівника ПрАТ «Волиньобленерго» сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої належному позивачу транспортному засобу автомобілю «KIA MAGENTIS» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 завдано механічні пошкодження. Судове рішення, яким встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні цієї ДТП набрало законної сили 05.07.2021 (т.1 а.с.12-21).

Також відповідачами не спростовано загальний розмір завданої позивачу шкоди 199663,43 грн, визначений висновком № 50 від 09.01.2021 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «KIA MAGENTIS» реєстраційний номер НОМЕР_3 (т.1 а.с.22-26).

Цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Волиньобленерго», як власника транспортних засобів, якими керував ОСОБА_2 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», а саме: автомобіля «УАЗ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 згідно з полісом № АМ3745760 і причепа реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 згідно з полісом № АМ8910618 /обидва діючі на 23.05.2019/ (т.1 113, 114).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Кожним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду завдану майну 100000 грн.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного засобу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Як уже зазначалося вище, у страховій компанії були застраховані як автомобіль, так і причіп за різними полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Кожним полісом визначено страхову суму за шкоду, завдану майну як автомобілем, так і причепом. Позивачу завдана майнова шкода як застрахованим автомобілем, яким безпосередньо керував винуватець, так і застрахованим причепом, з`єднаним з цим автомобілем, з яким саме і відбулося зіткнення.

Зазначена обставина зобов`язує страховика цих окремих транспортних засобів виплати страхове відшкодування за обома полісами.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 25.01.2022 засобами поштового зв`язку звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, яку вона отримала, але жодної відповіді ні щодо задоволення, ні щодо відмови у заяві позивачу не надала (т.1 а.с.57-61).

Ураховуючи, що страхова сума у розмірі 199663,43 грн за завдану позивачу шкоду автомобілем «УАЗ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 за полісом № АМ3745760 з причепом реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 за полісом № АМ8910618 не виплачена, то апеляційний суд доходить висновку, що відповідно до вимог ст. 979 ЦК України зазначена страхова сума підлягає стягненню на користь позивача із відповідача Приватного акціонерного товариства «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП».

Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, понесені із доказами щодо розміру майнової шкоди за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 5100 грн.

Підстави для перегляду рішення суду щодо заявленої позивачем у позовній заяві вимоги про стягнення пені у апеляційного суду відсутні, оскільки в апеляційній скарзі (у прохальній частині) така вимога позивачем не заявлена, тобто рішення суду у цій частині не оскаржується.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові зроблені без належного дослідження наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині та ухвалення нового судового рішення.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову до відповідача ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та частковим задоволенням апеляційної скарги понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь із цього відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, частка яких від загальної ціни позову становить 86,94%.

Таким чином, за подання позовної заяви необхідно стягнути 1996,64 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги 2994,95 грн.

З урахуванням такої ж пропорційності необхідно стягнути і витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, розмір якої становить відповідно 8694 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення зі страхової компаній 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення такої вимоги, а саме у розмірі 4000 грн з огляду на те, що апеляційна скарга фактично є повторенням вимог позовної заяви, а тому не потребувала значних зусиль для її технічного оформлення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 08 грудня 2022 року в оскаржуваній частині відмови у позові до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення страхового відшкодування майнової шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 199 663 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот шістдесят три) грн 43 коп. страхового відшкодування майнової шкоди, 5100 (п`ять тисяч сто) грн витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 1996 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто шість) грн 64 коп. судового збору та 8694 (вісім тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 2994 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 95 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 4000 (чотири тисячі) грн за правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді