Справа № 752/6239/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 23.10.2004 року між ним та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським управлінням юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 614 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу у подружжя народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано.

За спільною згодою батьків та самої дитини, ОСОБА_4 буде проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Підставою для розірвання шлюбу є те, що протягом останніх років відносини з Відповідачкою поступово погіршувалися. Як наслідок, між ними зникло взаєморозуміння та припинилися подружні відносини. Будь-які спроби до примирення бажаних результатів не дали. Вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам.

За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 23.10.2004 року між ним та ОСОБА_2 розірвати та визначити місце проживання їх неповнолітньої дитини разом з матір`ю ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі. Також просить розглянути справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з оригіналу свідоцтва серії НОМЕР_1 від 23.10.2004 року про шлюб, 23.10.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 614.

За час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 15.02.2010 року, актовий запис № 196.

Встановлено, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано.

За спільною згодою батьків та самої дитини, ОСОБА_4 буде проживати разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що сімейне життя між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося через різні погляди на сімейне життя.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги також те, що відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, то вказана вимога також підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано та досягнуто спільної згоди щодо проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю.

Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, суд виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536, 80 грн. та на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути ОСОБА_1 з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 55564 від 27.03.2023 року, судового збору, що становить 536, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 200, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву - задоволити.

Шлюб, укладений 23.10.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 614 - розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 % сплаченого останнім судового збору у розмірі 536,80 грн. та на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 15.06.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк