"28" березня 2023 р.
Справа №2-2387/11
Провадження №4-с/489/4/23
УХВАЛА

28 березня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

за участю: представника скаржника Каліча Є., державного виконавця Тарасенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Каліч Є.А. звернулася до суду із вищезазначеною скаргою, якою просила суд зобов`язати посадових осіб Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт зі всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.12.2011 у виконавчому провадженні № 30231679. Мотивуючи вимоги тим, що ним отримано в Інгульському ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.01.2023, згідно якої, зокрема, значиться накладений арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 . Арешт на все майно накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 30231679, виданий 16.12.2011 видавник: державний виконавець Ленінського ВДВС ММУЮ Левицьким О.О. Також було з`ясовано, що на виконанні в Інгульському ВДВС перебувало виконавче провадження № 30231679 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-2387, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 24.10.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» боргу у сумі 29008,22 грн. На вимогу надати інформацію по вищевказаному виконавчому провадженню, було надано відповідь, зокрема: дату постанови про відкриття виконавчого провадження; дату постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження; зазначено, що 16.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 05.10.2016 (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення); неможливості надання копії постанов, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищено відповідно до вимог розділу 9 пункту 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, норми якого дублюються в пункті 2 розділу 11 Знищення справ та виконавчих проваджень, Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, чинному станом на 25.01.2023. 10 лютого 2023 року отримано відповідь від Інгульського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), відповідно до якої було відмовлено у задоволенні заяви про зняття/скасування арешту з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного, зокрема, у виконавчому провадженні № 30231679 постановою Ленінського ВДВС ММУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.12.2011, через те, що боржнику необхідно сплатити виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Боржниця вважає відмову протиправною, оскільки, зокрема, у виконавчому провадженні № 30231679 відсутні винесені державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження та здійснення її примусового виконання при поверненні виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, позбавляє державного виконавця права на їх стягнення.

Від представника Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло відзив на скаргу, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні скарги. Зазначає, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 30231679 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2387. 06 грудня 2011 державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 16 грудня 2011 року державним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника. Запис про обтяження було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 623587 від 16.12.2011. 16 червня 2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 05.10.2016, державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Твердження скаржника, що наявність тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника є неправдивим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, не відповідає дійсності. Державний виконавець діяв виключно в межах своїх повноважень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», та був зобов`язаний накласти арешт на майно боржника та не мав права знімати накладений арешт у даному випадку. У наданій відділом відповіді від 03.02.2023, було зазначено порядок зняття арешту з майна боржника, з яким представник скаржника не погоджується, тому що з незрозумілих причин вважає даний випадок таким, що не підпадає під норми ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та вважає, що саме у цьому випадку арешт має бути знятий за рішенням суду. Скаржник вважає, що зі спливом певного часу заборгованість сама по собі кудись зникає, і як наслідок, арешт на майно боржника починає невиправдано заважати правам особи на мирне володіння своїм майном. Як випливає із скарги, достатньо почекати певний час (а саме 11 років), як вважає скаржник, далі можна не виконувати судові рішення та зобов`язання перед кредитором, а арешт який заважає боржнику зняти зобов`язавши посадових осіб відділу в судовому порядку. Водночас, скаржник не згадує, що ОСОБА_1 ігнорувалося та продовжує ігноруватися рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», яке не є скасованим або визнано таким, що не підлягає виконанню. Щодо спливу строку позовної давності виконавчого документа, на який посилається скаржник, то його сплив не доводить виконання ОСОБА_1 рішення суду, а у разі звернення із заявою сторони у спорі, суд, визнавши, що строк пропущений з поважної причини, поновлює перебіг строку позовної давності, що передбачено ЦПК України.

Ухвалою суду від 01.03.2023 скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

У судовому засідання представник скаржниці підтримав скаргу.

Державний виконавець заперечував проти задоволення.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 16 серпня 2011 року Ленінським районним судом міста Миколаєва ухвалено рішення у справі № 2-2387/2011, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість по кредитному договору № 400038769 від 01.02.2008 у загальному розмірі 28602,20 грн. та судові витрати у загальному розмірі 406,02 грн.

24 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вказаній справі видано виконавчий лист, який представник позивача отримав 01.11.2011.

Представник скаржниці зазначає, що ним отримано в Інгульському ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.01.2023, згідно якої, зокрема, значиться накладений арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 . Арешт на все майно накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 30231679, виданий 16.12.2011 видавник: державний виконавець Ленінського ВДВС ММУЮ Левицьким О.О.

19 січня 2023 року адвокат Каліч Є.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про надання інформації та копії документів по виконавчому провадженню № 30231679.

Відповідно до листа Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.01.2023 за вих. № 10469, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме:

- виконавче провадження № 31960082 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6243 від 02.03.2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 08.08.2009 у розмірі 510000 грн. та судові витрати у загальному розмірі 1820 грн.;

02 квітня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

21 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

30 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016).

- Виконавче провадження № 30231679 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2387 від 24.10.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» борг у сумі 29008,22 грн.

06 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

06 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

16 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016).

- Виконавче провадження № 22128669 з примусового виконання виконавчого листа № 2-380/10 від 20.09.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» борг у розмірі 244658,24 грн.

25 жовтня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

08 грудня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

08 грудня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

29 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016).

Копії постанов про повернення виконавчого документу стягувачу та постанов про арешт майна неможливо надати, оскільки, матеріали виконавчих проваджень знищено відповідно до вимог розділу 9 пункту 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, норми якого дублюються в пункті 2 розділу 11 Знищення справ та виконавчих проваджень, Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, чинному станом на 25.01.2023.

19 січня 2023 року адвокат Каліч Є.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття/ скасування арешту та заборони з усього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.02.2023 за вих. № 11297, начальником відділу зазначено, що для зняття арешту з майна боржника необхідно сплатити по кожному виконавчому провадженню виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1.2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон 606-XIV) в редакції від 04.06.2011, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно зі ч. 3 ст. 19 вказаного Закону, в заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

За змістом ч. 1 ст. 25 Закону 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як було передбачено п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закон 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №204/2494/20 від 28 жовтня 2020 року.

Розділ VII ЦПК України регламентує судовий контроль за виконанням судових рішень. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Також суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої втручання в права, захищені ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати.

Принцип законності також передбачає, що положення національного законодавства повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними у своєму застосуванні.

При цьому, держава зобов`язана надавати судові процедури, які забезпечують необхідні процесуальні гарантії, які дозволяють особам ефективно відстоювати свої права і їх виконання. Відсутність процесуальних гарантій щодо можливості захисту свого права на мирне володіння майном, яке призводить власне до порушення такого права, визнається втручанням у право мирного володіння майном особи.

В даному випадку, як вже зазначалось, арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. з метою забезпечення виконання судового рішення по справі про стягнення заборгованості, який в подальшому було повернуто стягувачу на підставі ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

За змістом ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В своїй постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов до висновку, що арешт з майна боржника підлягав зняттю при поверненні виконавчого документа стягувачу проте цього органами ДВС зроблено не було. Приймаючи вказане рішення, суд врахував, що матеріали виконавчих проваджень, в межах яких було накладено арешти, були знищені, стягувач не надав суду доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з боржника виконавчого збору та виконавчих витрат, а на виконанні в органах ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника.

На даний момент судові рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 повторно до примусового виконання не пред`являлися, жодних відкритих виконавчих проваджень з їх примусового виконання немає.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів щодо наявності виконавчих проваджень про стягнення з боржника виконавчого збору та виконавчих витрат, або на виконанні в органах ДВС перебувають відкриті виконавчі провадження щодо боржника.

Відповідно до п. 1.12. Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в редакції, що була чинна на час повернення виконавчого документа стягувачу, заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна та запити про надання витягу з Реєстру заборон в електронній формі подаються до Реєстратора - державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональних філій.

Органи державної виконавчої служби подають заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна та запити про надання витягу з Реєстру заборон в електронній формі, а у разі тимчасової відсутності доступу до підсистеми електронних заяв Реєстру заборон - в паперовій формі до Реєстратора - державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональних філій.

Відповідно до п. 2.1.2 Положення, заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1-3), що подається: органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).

Як передбачено п. 2.2. Положення, органи та посадові особи, зазначені в пункті 2.1.2 цього Положення, надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту) заяву встановленого цим Положенням зразка.

Таким чином, прийнявши постанову ВП № 30231679 від 16.06.2014 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-2387 виданого 24.10.2011 Ленінським районним судом м. Миколаєва, державний виконавець повинен був винести постанову про припинення чинності арешту майна боржника ОСОБА_1 та надіслати до реєстратора державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України заяву про зняття заборони (арешту) реєстраційний номер 623587.

На підставі фактичних обставин справи, судом встановлено, що наявність арешту (обтяження), накладеного невизначене майно, все нерухоме майно, що належало ОСОБА_1 , являє собою перешкоду скаржниці в розпорядженні власним майном, беручи до уваги, що скасування арешту даного майна не порушить права інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст. ст.258-260,447,448,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вжити заходів, щодо вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису:

«Тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5756243, зареєстровано: 16.12.2011 14:51:02 реєстратором: Ясляр Ганна Вікторівна, Миколаївське міське управління юстиції. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 30231679, виданий 16.12.2011 видавник: державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ Левицьким О.О. Об`єкт обтяження:все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_1 .».

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «30» березня 2023.

Суддя Н.О. Рум`янцева