Справа № 161/1611/23
Провадження № 2/161/1310/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухова Наталія Володимирівна, про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

31.01.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , після смерті якого вона прийняла спадщину. Під час оформлення своїх спадкових прав серед документів батька нею було виявлено боргову розписку, здійснену ОСОБА_4 на копії свого паспорту гр. України. За змістом вказаної розписки відповідачка отримала в борг від ОСОБА_5 3000 дол. США, які остання зобов`язалася повернути в строк до 31.05.2022 року. У зв`язку з цим, вона звернулася до приватного нотаріуса Пастухової Н.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право вимоги грошових коштів в розмірі 3000 дол. США до ОСОБА_4 . Однак, третьою особою було відмовлено їй у видачі вказаного свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність такого майна спадкодавцеві. Вказує, що намір укладення та фактичне укладення правочину щодо боргових зобов`язань, стороною якого є суб`єкт персональних даних ОСОБА_4 , стали підставою для надання останньою копії свого паспорта ОСОБА_5 . Розписка від 31.05.2021 року, складена відповідачкою, містить усі умови, що підтверджують отримання нею в борг грошових коштів в сумі 3000 дол. СІІІА. Крім того, зі змісту боргової розписки слідує, що ОСОБА_4 взяла на себе зобов`язання повернути позику повністю через один рік, однак за весь час здійснила лише часткове повернення суми боргу у розмірі 100 дол. США. Просить суд стягнути з відповідачки на свою користь борг в розмірі 2900 дол. США., а також понесені судові витрати по справі.

01.03.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. На обгрунтування заперечень щодо заявлених позовних вимог останній зазначає, що боргові зобов`язання між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які виникли 31.05.2021 року, були припинені до граничного строку передбаченого в борговому документі (31.05.2022 року) шляхом повернення відповідачкою позикодавцю коштів у повному обсязі 04.09.2021 року. Як наслідок, ОСОБА_5 повернув позичальнику ОСОБА_4 оригінал боргової розписки. У зв`язку з припиненням боргових зобов`язань перед ОСОБА_5 його довірителька 04.09.2021 року знищила спірну розписку. У свою чергу, в період з 31.05.2021 року до 04.09.2021 року на оригіналі розписки, яка знаходилась в ОСОБА_5 , систематично здійснювалися відмітки про повернення коштів у різних сумах. Відтак, надана ОСОБА_1 копія розписки на підтверджує права вимоги грошових коштів. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю, а також вирішити питання про відшкодування відповідачці понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 30-38).

13.03.2023 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що повідомлені стороною відповідача обставини, наведені у відзиві на позовну заяву, місять розбіжності, які унеможливлюють встановити чи відбувалося повернення коштів ОСОБА_6 одноразово у повному обсязі, чи все ж таки повернення коштів відбувалося у різних сумах. Окрім того, сторона відповідача вказуючи дату повернення коштів 04.09.2021 року не зазначає про обставини повернення спірних коштів. Відтак, відсутність конкретики у наведених поясненнях може свідчити лише про те, що повернення коштів не відбулося, і сторона відповідача безпідставно намагається спростувати доводи позивача, користуючись тим, що позикодавець ОСОБА_5 помер. Вважає, що доводи відзиву на позовну заяву в жодній мірі не спростовують обгрунтованості позовних вимог (а.с. 51-52).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що перед своєю смертю її батько - ОСОБА_5 повідомляв її про існуючі у ОСОБА_6 перед ним боргові зобов`язання. Після смерті батька вона виявила на його особистому мобільному телефоні фото спірної розписки, роздрукована копія якої долучена до позовної заяви.

Представник позивача просив заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві та відзиві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що відповідачка дійсно брала у позику у ОСОБА_5 грошові кошти, які згодом повернула. Після повернення боргу позикодавець повернув ОСОБА_6 оригінал боргової розписки.

До початку судового засідання від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухової Н.В. на адресу суду надійшло клопотання з проханням розгляд справи здійснювати за її відсутності, щодо задоволення позову заперечень немає (а.с. 49).

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 31.05.2021 року відповідачем ОСОБА_4 було складено розписку зі змісту якої слідує, що остання отримала в борг від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 3000 дол. США, які зобов`язалася повернути протягом одного року в строк до 31.05.2022 року.

Факт існування правовідносин між ОСОБА_5 , як позикодавцем, та ОСОБА_6 , як позичальником, які виникли на підставі вищевказаної розписки сторонами не заперечується.

На підтвердження вказанного факту позивачкою було долучено до позову фотокопію розписки від 31.05.2021 року, яка вчинена на 10-му аркуші копії паспорта громадянина України ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , виданому 17.01.2009 року Луцьким МВ УМВС у Волинській області (а.с. 10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. було заведено спадкову справу за № 110/2021 до майна спадкодавця (а.с. 9). Спадщина після смерті ОСОБА_5 була прийнята його донькою позивачкою ОСОБА_1 .

Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з невиконанням взятих відповідачкою на себе зобов`язань за розпискою від 31.05.2021 року, вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право вимоги грошових коштів в розмірі 3000 дол. США до ОСОБА_4

08.12.2022 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. за № 361/02-31 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з якої вбачається, що останньою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право вимоги грошових коштів, у зв`язку звідсутністю у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів (а.с. 12-13).

У своєму позові, позивач зазначає, що на даний час відповідач ОСОБА_4 не виконала у повному обсязі взяті на себе боргові зобов`язання згідно розписки від 31.05.2021 року, та за увесь час повернула лише 100 дол. США. При цьому, оскільки її батько помер, місцезнаходження оригіналу розписки їй невідоме.

Заперечуючи щодо задоволення позову представник відповідача ОСОБА_4 стверджує, що відповідачка повернула ОСОБА_5 суму позики ще за його життя, а позикодавець віддав їй оригінал спірної розписки.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 31.10.2018 року при розгляді справи № 707/2606/16-ц (провадження № 61-28762св18).

Наведене свідчить про ту обставину, що доказом невиконання позичальником боргового зобов`язання перед позикодавцем виключно є наявність в останнього оригіналу боргової розписки.

Разом з тим, як було встановлено в ході розгляду справи, у позивача ОСОБА_1 відсутній оригінал боргової розписки, складеної 31.05.2021 року відповідачкою ОСОБА_4 .

З урахуванням того, що стороною позивача не було надано оригіналу розписки від 31.05.2021 року, то, на переконання суду, це свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки боргу в сумі 2900 доларів США.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухова Н.В., про стягнення боргу в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у позові, суд, у відповідності до положення ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі вважає за необхідне залишити за позивачкою.

На підставі ст.ст. 15, 16, 1046, 1047, 1049, 1218 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухова Наталія Володимирівна, про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухова Наталія Володимирівна, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, пр-т Грушевського, 22/20.

Повний текст рішення складений 31 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська