ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/616/22 Номер провадження 22-ц/814/2689/23Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником адвокатом адвокатом Сєрокуровою Оксаною Вікторівною на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2022 року (прийняте суддею Татіщевою Я.В., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 03 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім?ї зареєстровано шлюб. Вказує, що за час спільного проживання у них народилася дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюбні стосунки з відповідачем не підтримують, проживають окремо. Сім?я фактично припинила своє існування. Вважає, що спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У зв?язку з чим, прохала розірвати шлюб, який укладено між нею та відповідачем, надіслати винесене судове рішення до відповідного органу ДРАЦС.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 03 грудня 2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2955, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвано

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав скасувати рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема вказує, що розгляд справи проводився без участі відповідача, а тому останній не був забезпечений можливістю завчасно реалізувати свої процесуальні права. Вказує, що судом першої інстанції не розглянуто його дві заяви від 28.10.2022 року, а саме про надання відповідачеві копії позовної заяви, та про надання сторонам строку для примирення тривалістю чотири місяці. Посилається на те, що суд поверхнево розглянув цю справу, без належного з?ясування причин фактичного проживання, які спричинені війною, та наявність підтримання дистанційно зв?язків. Крім того, судом не з?ясовано стан дитини та їх інтереси. Також вважає, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи дійшов хибного висновку про надання сторонам мінімального терміну на примирення в один місяць.

Відзив позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 03.12.2011 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім?ї, про що зроблено відповідний актовий запис № 2955 (а.с. 05).

Від шлюбу сторони мають доньку: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис про народження № 867 (а.с. 15).

Інформаційною довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15.11.2022 року, виданою Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради, підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27, 132).

З копії згоди на виїзд дитини з Польщі від 21.03.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 надав згоду на виїзд за кордон (з Польщі до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії) з березня 2022 року на період три роки його малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під наглядом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частин третьої-четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

За змістом статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту надання судом строку для примирення минуло чотири місяці, проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім?єю.

Доводи апелянта про те, що він категорично заперечує проти розірвання шлюбу та вважає, що в нього з позивачем є шанс зберегти сім`ю для їхньої доньки, що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, не заслуговують на увагу суду, оскільки такі обставини не підтверджуються жодними доказами.

Позивач, як під час розгляду справи судом першої, так і апеляційної інстанції не виявила бажання примиритися з відповідачем. Натомість у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не вжив достатніх заходів для примирення подружжя є неспроможними, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18).

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін неповнолітньої дитини, а також те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, врахував конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Доводи апелянта про те, що розгляд справи проводився без участі відповідача, а тому останній не був забезпечений можливістю завчасно реалізувати свої процесуальні права є також необгрунтованими, оскільки відповідач та його представник були обізнані та належним чином повідомлені про судові засідання через підсистему «Електронний суд», а тому відповідач не був позбавлений можливості своєчасно реалізувати свої процесуальні права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником адвокатом адвокатом Сєрокуровою Оксаною Вікторівною - залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2023 року.

Головуючий суддя : ____________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.Ю. Кузнєцова ___________________ Л.М. Хіль