Провадження № 2/947/527/23
23.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
при секретарі - Грабовій Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_3 , спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на частки зазначеної квартири, посилаючись на те, що вказана квартира була придбана сторонами в зареєстрованому шлюбі як за спільні кошти подружжя, так і за особисті грошові кошти позивачки, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між сторонами в рівних частках.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження.
До судового засідання представник позивача адвокат Євценко Р.І. не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримав,також зазначив, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки до судового засідання не сповістив, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 01.06.2002 року.
Рішенням Київського районного суду від 26.09.2022 року шлюб між сторонами розірвано.(справа №947/15591/22).

Згідно свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 15 липня 2004 року, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка в цілому складається з двох жилих кімнат жилою площею 28,9 кв.м., загальною площею 112,1 кв.м., зареєстроване за ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво видане на підставі договору на пайову участь у будівництві жилого будинку від 19 грудня 2003 року № 192; з додатковою угодою від 17 червня 2004 року; акту прийому-передачі квартири від 18 червня 2004 року № б/н.

Відповідно до Додаткової угоди до Договору № 192 від 19 грудня 2003 року на пайову участь у будівництві жилого будинку укладеної 17 червня 2004 року між Житлово-будівничим споживчим товариством «Стожари» в особі заступника голови правління Дівейкуса Олексія Валерійовича, ОСОБА_3 , діючий від імені пайовика ЖБСТ «Стожари» Аноxіна Олексія Євгеновича та ОСОБА_2 : ОСОБА_4 передає свої права і обов`язки за Договором № 192 від 19 грудня 2003 року, як члена ЖБСТ «Стожари», в тому числі право на сплачений пай в розмірі 160636,00 гривень за двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_2 .

Довідкою, що видана пайовику ЖСПТ «Стожари» Романішину Олександру Ігоревичу підтверджується внесення ОСОБА_2 100% паю згідно з умовами Договору № 192 на пайову участь у будівництві житлового будинку від 19 грудня 2003 року і Додаткової угоди до нього від 17 червня 2004 року.

Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України.

Таким чином, суд визнає, що об`єкт нерухомості, який є предметом розгляду позову, придбаний сторонами у період перебування у шлюбі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Тобто, ст.60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_3 , спільною власністю подружжя та визнання за нею право власності на частки зазначеної квартири, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у розмірі 7443 грн. судовий збір підлягають стягненню з відповідача, щодо судових витрат на правову (правничу) допомогу вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 18, 19, 76-83, 133, 141, 211, 247, 258, 259, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), в порядку поділу спільного майна подружжя, право приватної власності на частину квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна (архівний): 6839599.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користьОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 7443 (сім тисяч чотириста сорок три) гривні, в іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2023 року.

Суддя Огренич І. В.