Ухвала

01 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 308/9701/20

провадження № 61-10101ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та розірвання договору дарування частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним та розірвання договору дарування 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року, первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0940 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:011:0048.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0940 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:011:0048.

Розподілено земельну ділянку площею 0,0940 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:011:0048 згідно варіанту розподілу, вказаного у висновку судового будівельно-технічного експертного дослідження від 17 вересня 2020 року за № 0042/2020, виконаного судовим експертом Павлич О. В.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У травні 2022 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року, в якій просив: оскаржені судові рішення скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року закрито касаційне провадження у справі № 308/9701/20 за касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року.

Ухвала мотивована тим, що касаційна скарга підписана особою, яка не мала права її підписувати.

30 червня 2023 року ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку направила на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року у вказаній справі.

28 липня 2023 року касаційну скаргу повторно розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення її недоліків, а саме уточнення касаційної скарги та направлення на адресу суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження.

31 серпня 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме уточнена касаційна скарга та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Заявник вказує, що 03 травня 2023 року оформлено свідоцтво на спадщину, проте на підтвердження доказів не надано.

На переконання заявника, зазначене є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана в межах строку на касаційне оскарження.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Закарпатського апеляційного суду прийнято 04 квітня 2022 року, повний текст якої складено 14 квітня 2022 року та оприлюднено 18 квітня 2022 року.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Тобто відлік строку на касаційне оскарження процесуальний закон визначає таким чином: протягом тридцяти днів з дня його проголошення або протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина третя статті 394 ЦПК України).

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини в рішеннях у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр). Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2023 року вказані заявником підстави визнано неповажними, заявник в поданому клопотанні теж не навела достатніх підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Керуючись статтями 185, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та розірвання договору дарування частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров