РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

07.11.2022 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки надмірно виплачені кошти у вигляді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду, в загальному розмірі 3269,41 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що на підставі рішення позивача від 16.01.2020 року відповідачу була призначена соціальна допомога на дитину одинокій матері на період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» на період карантину строк виплати державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям було продовжено без звернення заявника та надання оновлених документів.

За липень 2020 року відповідачці була виплачена допомога на дитину одинокій матері в сумі 1242, 41 грн.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» призначення та виплата державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, в яких закінчився строк виплат у березні-червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами і деклараціями про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Позивач посилається на те, що оскільки відповідач не подала документи, які необхідні для отримання нових виплат, їй безпідставно була виплачена допомога за липень 2020 року на дитину одинокій матері, у розмірі 1242,41 грн, яку просить стянути на свою користь.

Крім того, згідно з рішенням позивача від 16.01.2020 р. на підставі поданих документів ОСОБА_1 була призначена допомога по догляду за особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу - ОСОБА_2 , з 01.01.2020 по 30.06.2020 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, але відповідачка своєчасно не повідомила про це позивача, у зв`язку з чим за серпень 2020 року їй була виплачена допомога по догляду за особою з інвалідністю, право на яку вона втратила у зв`язку зі смертю утриманця, хоча відповідно до вимог законодавства зобов`язана була повідомити орган, який здійснює відповідні виплати протягом 10 днів з дня виникнення обставин, які впливають на порядок таких виплат, що нею зроблено не було, що призвело до переплати в сумі 2027, 00 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки надмірно виплачені кошти в загальному розмірі 3269,41 грн, що складається з державної соціальної допомоги на дитину одинокій матері в сумі 1242,41 грн; державної соціальної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, в сумі 2027,00 грн.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою судді від 23.11.2022 року дану позовну заяву було залишено без руху.

26.12.2022 року судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів неодноразово направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідачки (а.с. 31), але повернулись на адресу суду не врученими з поштовою відміткою «За закінченням терміну зберігання», повторне повідомлення повернулось 15.03.2023 р. (а.с. 51-52, 54-55).

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву. Інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що 02.01.2020 р. ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення їй соціальної допомоги на дитину одинокій матері та державної соціальної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду (а.с. 25-26). Одночасно з заявою про призначення допомоги позивач подала декларацію про доходи та майновий стан громадян, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 27-28).

Відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 16.01.2020 року відповідачці була призначена та виплачувалась допомога на дитину одинокій матері на період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року та державна соціальна допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_2 , також на період з 01.01.2020 р. по 30.06.2020 р. (а.с. 21, 22).

З матеріалів справи вбачається, що за липень 2020 року відповідачка отримала державну соціальну допомогу одинокій матері та допомогу особі, яка проживає з особою з інвалідністю, без подання нових документів, які були виплачені на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 264 від 08.04.2020 року в редакції, чинній на момент здійснення відповідних виплат.

23.07.2020 р. ОСОБА_3 повторно звернулась з заявою про призначення їй державних соціальних допомог, в якій міститься допис про те, шо вона зобов`язується повідомляти про всі зміни в сім`ї (а.с. 17-18).

З 01.08.2020 року відповідачка державну соціальну допомогу на дитину одинокій матері отримувати припинила, а за серпень 2020 року одержала допомогу на особу, яка проживає з особою з інвалідністю в розмірі 2027, 00 грн.

Зі змісту розпорядження Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради за № 10001 від 13.08.2020 р. вбачається, що ОСОБА_1 припинено виплату державної соціальної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, у зв`язку зі смертю утриманця, оскільки згідно списку померлих осіб за липень 2020 року, які були направлені позивачу органом реєстрації цивільного стану, було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер актового запису про смерть 1929 (а.с. 19а), про що відповідачка самостійно не повідомила орган, який проводить таку виплату, хоча була зобов`язана це зробити.

На підставі розпорядження Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 16.02.2021 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги одинокій матері на дитину у зв`язку з неможливістю підтвердити факт проживання заявниці з сином, підставою зазначено лист ЖМЦ соціальних служб від 03.02.2021 року (а.с. 14).

Відповідно до повідомлення Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради без зазначення в ньому дати його складення, на заяву відповідачки від 23.07.2020 року, їй відмовлено в призначенні допомоги на дитину одинокій матері по причині неможливості підтвердження факту проживання заявниці з сином (а.с. 20).

Зі змісту довідок від 02.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 в липні 2020 р. отримала допомогу на дитину одинокій мати за липень 2020 року в розмірі 1242,41 грн, а в серпні 2020 року - державну соціальну допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, в розмірі 2027,00 грн (а.с. 12,13).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням ч. 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Законодавцем передбачені два винятки із правила, встановленого ст. 1215 ЦК України, щодо обов`язку повернення безпідставно набутих заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, пенсій, допомог, а саме: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.

Щодо вимоги про стягнення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (в редакції станом на час здійснення відповідачу виплати за липень 2020 року) було передбачено, що строк виплати, зокрема, допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - орган соціального захисту населення).

Судом встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 264 від 08.04.2020 року за липень 2020 року позивач провів нарахування та виплатив відповідачці державну соціальну допомогу на дитину одинокій матері за відсутності будь-яких заяв, поданих нею.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» з 1 липня 2020 р. призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 р, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

При цьому, було встановлено обов`язок такого оновлення у період, що передує даті прийняття постанови тобто з 01.07.2020 року.

Таким чином, вказані зміни були прийняті 22.07.2020 року, а фактично вводились в дію з 01.07.2020 року, а саме раніше, ніж були прийняті, що нормами діючого законодавства взагалі не передбачено.

Так, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Судом встановлено, що відповідачці не проводилась виплата державної соціальної допомоги на дитину одинокій матері з 01.08.2020 року.

Згідно повідомлення Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради за № 5665/07 від 22.04.2021 р. ОСОБА_1 повідомлено про те, що переплата соціальної допомоги на дитину одинокій матері за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року в сумі 1242,41 грн виникла у зв`язку із затвердженням постанови № 632 від 22.07.2020 року (а.с. 9).

Отже, на підставі досліджених доказів, які надані позивачем, судом беззаперечно встановлено, що позивач самостійно, добровільно провів відповідачу виплату державної соціальної допомоги на дитину одинокій матері на підставі норм законодавства, які були чинними на момент здійснення таких виплат.

Рішення позивача від 16.02.2021 року про відмову в призначенні і виплаті даного виду допомоги відповідачці з 01.07.2020 року у зв`язку з неможливістю підтвердити факт спільного проживання з сином не має значення для вирішення даного спору, оскільки з заявою від 23.07.2020 року про призначення допомоги відповідачка звернулась вже після отримання відповідної виплати в липні 2020 року і після затвердження Кабінетом Міністрів України 22.07.2020 року відповідних змін в порядок призначення і проведення виплат такого виду допомог.

Відповідна перевірка проводилась позивачем, починаючи від дати подання такої заяви з 23.07.2020 року протягом достатнього тривалого проміжку часу, за результатами якої лише 16.02.2021 року було прийнято рішення про відмову в призначенні виплати (а.с. 14-18), а протягом проведення такої перевірки виплата допомоги відповідачці не проводилась.

Отже, судом на підставі досліджених доказів не встановлено, що виплата відповідачці даної допомоги в липні 2020 року обумовлена недобросовісністю її дій, а згідно зазначеного вище по тексту рішення повідомлення від 22.04.2021 року (а.с. 9) судом достовірно встановлено, що переплата коштів за липень 2020 року виникла у зв`язку з затвердженням Кабінетом Міністрів України постанови від 22.07.2020 № 632.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав, які передбачені ст. 1215 ЦК України, для стягнення в судовому порядку з відповідачки державної соціальної допомоги на дитину одинокій матері за липень 2020 року в сумі 1242,41 грн, а саме, що була допущена рахункова помилка або що відповідачка вчинила недобросовісні дії з метою отримання соціальної допомоги, що виключає можливість покладення на відповідачку обов`язку з їх повернення.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині за безпідставністю.

Щодо вимоги про стягнення державної соціальної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду.

Умови, порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги, отримуваної відповідачем, визначено Законом України «Про психіатричну допомогу». На підставі вказаного Закону урядом затверджено Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1192 від 02.08.2000 року (надалі - Порядок призначення №1192).

Даний Порядок призначення визначає перелік документів, які повинні бути надані для призначення державної допомоги, підстави для призначення виплати та її припинення, перелік дій особи-отримувача у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги, тощо.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею.

Відповідно до п.4 Порядку призначення № 1192 допомога на догляд надається дієздатній особі за її задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) на одній житловій площі з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, що здійснює догляд за нею.

Відповідно до п.8 Порядку призначення № 1192 допомога на догляд призначається на шість місяців і виплачується щомісяця.

Виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли: сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд; закінчився строк установлення інвалідності I чи II групи і протягом місяця не підтверджено встановлення групи інвалідності, яка дає право на призначення допомоги на догляд; особа з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця.

У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни.

Згідно з п.13-1 Порядку призначення № 1192 якщо внаслідок подання громадянами документів із неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення вживають таких заходів: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану особи; повідомляють одержувача допомоги про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі прийняття рішення про врахування надміру виплачених коштів при виплаті допомоги на догляд у наступні періоди провадять щомісячні відрахування у розмірі не більш як 20 відсотків призначеної допомоги; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Судом встановлено, що при заповненні заяви про призначення соціальної допомоги ОСОБА_1 зобов`язувалась в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, повідомити про це орган праці та соціального захисту населення (на звороті а.с. 25).

Виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що внаслідок недобросовісної поведінки відповідача, яка виразилась у неповідомленні позивача у десятиденний термін після смерті утриманця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про її смерть, тобто не повідомила відомості, які впливають на виплату допомоги по догляду за особою з інвалідністю, останній безпідставно була виплачена державна соціальна допомога за серпень 2020 року в розмірі 2027,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 1212, 1215 ЦК України відповідачка зобов`язана повернути позивачу отриману без достатніх правових підстав внаслідок вчинення недобросовісних дій державну соціальну допомогу по догляду за особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу в розмірі 2027,00 грн, виплачену за серпень 2020 року, а тому позов в цій частині є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1538,22 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради надміру сплачені кошти у вигляді державної соціальної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, за період з 01.08.2020 р. по 31.08.2020 р. в розмірі 2027,00 грн та судовий збір в розмірі 1538,22 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, адреса: м. Житомир, вул. Перемоги, 55, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя О.В. Стрілецька