Ухвала

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 2-104/11

провадження № 61-3725ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Яни Миколаївни на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У серпня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: поділити майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відступивши від рівності часток на її користь, та виділити їй на праві приватної власності таке майно: квартиру АДРЕСА_1 ; 21/100 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину садового будинку літ. «А-1» цегляний загальною площею 28,5 кв. м, 1/2 частину сараїв літ. «Б», «Г», 1/2 частину гаража літ. «В», розташованих в АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,103 га, розташованої в селі Ржавець Харківського району Харківської області в Садівничому товаристві «Оргтехніка» № 55; 1/2 частину автомобіля марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частину автомобіля марки «Seat Ibiza», державний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_3 Гаражно-будівельного кооперативу «Весна», розташованого на АДРЕСА_4 , а всього - на загальну суму 391 619,50 грн. Іншу частину зазначеного майна виділити на праві приватної власності ОСОБА_1 на загальну суму 350 746,50 грн; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 1/2 частину статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріт» в розмірі 125 000 грн; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 13 лютого 2008 року, визнавши за нею право приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири; зобов`язати ОСОБА_1 відновити її порушене право власності на 1/2 частину вказаної квартири шляхом придбання квартири загальною площею 76 кв. м в новозбудованому будинку в Шевченківському районі міста Харкова поруч зі станцією метро «Наукова»; визнати порушенням її права спільної сумісної власності відчуження відповідачем ОСОБА_1 машиномісця № НОМЕР_4 загальною площею 17,9 кв. м, розташованого на цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» на АДРЕСА_4 та стягнути з ОСОБА_1 1/2 частину вартості вказаного машиномісця в розмірі 24 754 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року позов задоволено частково. Постановлено поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За ОСОБА_2 визнано право приватної власності на: 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 ідеальної частини садового будинку літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв. м, 1/2 ідеальної частини сараю літ. «Б», «Г», 1/2 ідеальної частини гаража літ. «В», розташованих в АДРЕСА_3 ; 1/2 ідеальної частини земельної ділянки загальною площею 0,103 га, розташованої в селі Ржавець Харківського району Харківської області в Садівничому товаристві «Оргтехніка» № 55; 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Seat Ibiza» реєстраційний номер НОМЕР_2 ; за ОСОБА_1 визнано право приватної власності на: 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 ідеальної частини садового будинку літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв. м, 1/2 ідеальної частини сараю літ. «Б», «Г», 1/2 ідеальної частини гаража літ. «В», розташованих в АДРЕСА_3 ; 1/2 ідеальної частини земельної ділянки загальною площею 0,103 га, розташованої в АДРЕСА_3 ; 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Seat Ibiza» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості такого майна: 1/2 частини машиномісця № НОМЕР_4 , розташованого на цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» на АДРЕСА_4 в сумі 24 754 грн; залишок вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 в сумі 60 000 грн, а всього - в загальній сумі 84 754 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року - без змін.

15 березня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - адвокат Тарусіна Я. М. подала до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Тарусіна Я. М. заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду 13 лютого 2023 року шляхом розсилки процесуальних документів на електронну пошту свого адвоката, яка через підсистему «Електронний суд» подала заяву про видачу судового рішення.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються:докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Я. М. про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 13 лютого 2023 року не підтверджені жодними доказами, а саме по собі посилання в касаційній скарзі на зазначену обставину не доводить поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження.

З огляду на зазначене викладені у клопотанні представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Я. М. підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаного недоліку, а саме - направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести належні підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено обґрунтування підстави, передбаченої статтею 389 ЦПК України, на якій подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Я. М. містить посилання на підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, однак заявник не навела обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга, яка подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України повинна містити: 1) посилання на конкретну норму права, яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 2) посилання на постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо питання застосування цієї ж норми права, з наведенням змісту такого висновку; 3) обґрунтування подібності правовідносин, за яких суд апеляційної інстанції застосував певну норму права, правовідносинам, за яких Верховний Суд сформував висновок щодо застосування цієї ж норми права; 4) обґрунтування невідповідності висновків апеляційного суду щодо застосування конкретної норми права, правовим висновкам щодо застосування такої норми права, викладеним в постановах Верховного Суду, на які посилається заявник.

Формальне посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, без виконання вищезазначених вимог не може бути підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки в протилежному випадку суд був би позбавлений можливості перевірити обґрунтованість вказаної підстави касаційного оскарження, що виключало б досягнення мети касаційного перегляду судового рішення.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з наведеного, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій навести належне обґрунтування зазначеної нею підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Я. М. необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені у клопотанні представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Яни Миколаївни підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року неповажними.

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Яни Миколаївни про поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарусіної Яни Миколаївни на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук