Справа №613/223/23 Провадження № 2/613/180/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Уварової Ю.В.,

за участі секретаря - Макушинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, виконання зобов`язання із працевлаштування та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить скасувати наказ про її звільнення № 206-К від 28.11.2022; зобов`язати КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області виконати зобов`язання щодо її працевлаштування в КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області чи іншій установі; стягнути з КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення, але не більше як три місяці, за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 в сумі 57 108, 48 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.11.2021 позивач була переведена на посаду заступника директора КП «Господар». Наказом № 206-К від 28.11.2022 позивача звільнено з посади заступника директора КП «Господар» на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Вважає її звільнення незаконним, оскільки вона є одинокою матір`ю, самостійно виховує та утримує дитину, а відповідно до ст. 184 КЗпП України, звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Всупереч вказаній нормі, жодної вакантної посади на підприємстві їй не пропонувалось, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду за захистом свої прав та інтересів.

Від представника відповідача КП «Господар» - адвоката Пономаренко П.О. надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача зазначив, що проти задоволення позовним вимог позивача заперечує, оскільки, відповідно до ст. 184 КЗпП України, обов`язок щодо працевлаштування працівника у підприємства виникає за наявності двох обставин: наявність у працівника статусу вагітної жінки, одинокої матері, тощо; звільнення у зв`язку з повною ліквідацією підприємства, установи, організації або у зв`язку з закінченням строкового трудового договору.

Оскільки, у підприємства на момент звільнення були відсутні необхідні докази щодо статусу одинокої матері, позивача було звільнено на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), представник відповідача вважає, що на відповідача, як роботодавця, не було покладено обов`язок щодо працевлаштування працівника, передбачений ст. 184 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки позивач в своїй позовній заяві обґрунтовує факт того, що на момент звільнення на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) у неї був наявний статус одинокої матері, то належним способом захисту було б звернення до суду з вимогами про визнання звільнення незаконним та поновленням на роботі, а не зобов`язанням підприємства виконати обов`язок щодо працевлаштування.

Також представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності, оскільки із заявою про вирішення трудовою спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Звертаючись до суду позивач про поновлення цього строку не просила і поважних причин, які б могли бути підставою для цього не надала.

Крім того, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження статусу одинокої матері.

У зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що твердження представника відповідача про те, що у підприємства не було доказів того, що позивач має статус одинокої матері, не відповідає дійсності, оскільки у наказі про звільнення зазначено про сплату компенсації за дні невикористаної щорічної основної та додаткової соціальної відпустки, тобто у підприємства на момент звільнення були документи, які підтверджували статус одинокої матері. Щодо твердження представника відповідача про порушення строків подачі позовної заяви зазначила, що позовну заяву подано з дотриманням вимог ст. 233 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 01.11.2021 вона була переведена на посаду заступника директора в КП «Господар». 30.10.2022 її було звільнення з посади заступника директора у зв`язку зі скороченням штату. Вважає звільнення незаконним, оскільки вона самостійно виховує та утримує сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача - адвокат Пономаренко П.О. пояснив, що обов`язок щодо працевлаштування працівника у підприємства виникає за наявності двох обставин: наявність у працівника статусу вагітної жінки, одинокої матері, тощо; звільнення у зв`язку з повною ліквідацією підприємства, установи, організації або у зв`язку з закінченням строкового трудового договору. На момент звільнення ОСОБА_1 у підприємства були відсутні необхідні докази щодо статусу одинокої матері. Позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, тому представник відповідача вважає, що на відповідача, як роботодавця, не було покладено обов`язок щодо працевлаштування працівника.

Суд заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, приходить до такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що наказом № 92-К від 29.10.2021 КП «Господар» ОСОБА_1 переведена на посаду заступника директора згідно з ч. 1 ст. 32 КзпП України.

На підставі наказу директора КП «Господар» Богодухівської міської ради № 109 від 30 вересня 2022 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» був затверджений штатний розпис КП «Господар» Богодухівської міської ради у новій редакції, який був введений в дію з 01 грудня 2022 року та з урахуванням положень ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ, ОСОБА_1 була попереджена, що посада заступник директора скорочується, а вона підлягає вивільненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що наразі відсутні посади за відповідною професією чи спеціальністю /а.с.9/.

Наказом № 206-К від 28 листопада 2022 року КП «Господар» ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора КП «Господар» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с.7/. Що також підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_3 /а.с.5-6/.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6, ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням шлюбу з громадянином ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » /а.с.11/.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1, 2 стаття 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Позивач вважає звільнення незаконним. Зазначає, що відповідач порушив норми ст. 184 КЗпП України, оскільки позивач самостійно виховує сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.12/, тому відповідач, у зв`язку зі скороченням чисельності або штату зобов`язаний працевлаштувати позивача в КП «Господар» Богодухівської міської ради чи іншій установі.

На підтвердження того, що позивач є одинокою матір`ю, вона надала довідку № 01-32/112 від 15.06.2022, виданої в.о. директора КЗ «Богодухівський ліцей № 3», з якої вбачається, що батько дитини - ОСОБА_5 , який не проживає з родиною та не зареєстрований на території України, протягом 2021/2022 навчального року жодного разу не відвідував КЗ «Богодухівський ліцей № 3» Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області, не був присутній на батьківських зборах, не цікавився успішністю та досягненнями сина - ОСОБА_2 , учня 5-а класу /а.с.10/.

Крім того, відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6, на підставі рішення мирового судді судової дільниці № 8 судового району Центрального округу м. Курська від 09.10.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, актовий запис № 970, дата складання 12.12.2017 /а.с.11/.

Положеннями статті 184 КЗпП України визначено істотні пільги для жінок, які мають дітей і для вагітних жінок.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 299/2388/16-ц (провадження № 61-21372св18) зазначив, що основним критерієм при визначенні статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька. Отже, для підтвердження права на зазначену пільгу в цьому випадку позивачем має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений у встановленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі одного з батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статей 18-1 - 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Пункт 5 частини 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» визначає одиноку матір як таку, що виховує дитину без батька.

У Постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 127/15014/20 (провадження № 61-20340св21) Верховний Суд зазначив, що аналіз положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Таким чином, судом встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує сина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що на підприємстві КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення штату працівників.

Позивача, яка має статус одинокої матері, було у встановлений законом строк попереджено про скорочення штату, повідомлено про відсутність вакантних посад за відповідною професією чи спеціальністю, та звільнено з посади заступника директора «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області.

Також встановлено та підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач дійсно має статус одинокої матері, самостійно утримує та виховує сина, віком до чотирнадцяти років, а тому на неї поширюються гарантії дотримання трудових прав, визначені ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Частина 3 ст. 184 КЗпП України чітко встановлює гарантію обмеження звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, однак аналіз цієї норми свідчить, що обов`язок щодо працевлаштування виникає у роботодавця у разі звільнення працівника (одинокої матері) у виключних випадках, а саме: у разі повної ліквідації підприємства, установи, організації, а також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Оскільки позивача було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у відповідача не виник обов`язок щодо працевлаштування працівника, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області виконати зобов`язання щодо її працевлаштування в КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області чи іншій установі задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 206-К від 28 листопада 2022 року суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Вимога про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення відноситься до трудових спорів у справах про звільнення, а тому працівник має право звернутися із зазначеною вимогою до суду також в місячний строк.

Позивач звернулась до суду 16.02.2023, тобто, через два з половиною місяці після вручення їй наказу про звільнення.

Представник відповідача заявив про те, що позивачем було пропущено місячний строк звернення до суду з позовом, а позивач не просила його поновити, доказів поважності його пропуску суду не надавала, отже ОСОБА_1 пропущено місячний строк звернення до суду.

Крім того, виходячи зі змісту положень ст. 184 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний працевлаштувати працівників (одиноких матерів, вагітних жінок тощо), звільнених у разі повної ліквідації підприємства, установи, організації, а також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. Тобто, виконання зобов`язання із працевлаштування у зазначених випадках можливе тільки у разі звільнення працівника. Тому вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та виконання зобов`язання із працевлаштування є взаємовиключними.

Також суд прийшов до висновку, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову в частині скасування наказу про звільнення та виконання зобов`язання з працевлаштування, позовна вимога про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення, але не більше як три місяці, за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 в сумі 57 108, 48 грн. також задоволенню не підлягає, оскільки є похідною.

Керуючись ст.ст. 40, 184 КЗпП Укарїни, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач - КП «Господар» Богодухівської міської ради Харківської області, адреса місцезнаходження: Харківська область, м. Богодухів, пров. Лікарняний, 3Б, .

Повне рішення складено 31.03.2023.

Суддя