Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8803/21 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 36 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.

за участю секретаря

судового засідання Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/8803/21 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання недійсними й протиправними довідки, особового рахунку, розрахунку заборгованості, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача борг за спожиті із 06.06.2013 року по 01.07.2021 року послуги централізованого опалення в сумі 61 721,61 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, забезпечується послугами централізованого опалення, які надає позивач. Послуги централізованого опалення надаються належної якості, звернень споживача щодо ненадання чи неякісного надання послуг на адресу підприємства протягом 2013-2021 років не надходило. Із 06.06.2013 року по 01.07.2021 року відповідач не сплачувала в повному обсязі за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 61 721,61 грн., що підтверджується розрахунком нарахувань по особовому рахунку.

У жовтні 2021 року відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати протиправними, недійсними: довідку №1976/6 від 05.07.2021 року, особовий рахунок відповідача, розрахунок заборгованості по особовому рахунку відповідача, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №264274989.

На обґрунтування вимог за зустрічним позовом зазначила, що принципово не погоджується з позовними вимогами позивача, оскільки не вказано, яке саме його право відповідачем порушено, відтак первісний позов є протиправним, незаконним та безпідставним, не повинен бути прийнятим до розгляду та відповідно розглядатися судом.

Вказує, що позивач раніше жодним чином не нагадував про необхідність оплати заборгованості за нібито послуги централізованого опалення, відповідач раніше ніколи не була повідомлена позивачем у належний спосіб про існування будь-якого боргу та про підстави чи правовідносини з КП «Житомиртеплокомуненерго», з яких той гіпотетичний борг взагалі міг би виникнути чи існувати.

Звертає увагу суду на відсутність будь-яких правовідносин з позивачем, оскільки вона ніколи не вчиняла жодних дій, які могли б засвідчити згоду на акцепт пропозиції позивача на отримання будь-яких послуг від КП «Житомиртеплокомуненерго».

Вважає інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно протиправною та незаконною, оскільки отримана ОСОБА_2 пошуком через веб-сайт. Однак у довіреності від 29.12.2020 року, якою останню уповноважено представляти інтереси позивача, не надано право юрисконсульту здійснювати такий пошук. Довідка №1976/6 від 05.07.2021 року та розрахунок заборгованості по особовому рахунку відповідача не передбачені нормами чинного законодавства, а відтак є протиправними та незаконними. До того ж посадові особи позивача не мали повноважень складати та підписувати дані документи.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2022 року позов КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги централізованого опалення в сумі 42 542,58 грн. за період із 12.03.2017 року по 01.07.2021 року. У задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона не була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, заявлена матеріально-правова вимога не відповідає способу захисту, оскільки позивач не вказав, яке саме його право порушив відповідач, так само не вказано це і в оскаржуваному судовому рішенні.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно та неправомірно не розглянув та не задовольнив її клопотання про письмове опитування позивача як свідка у даній справі. Додає, що позивач при поданні позовної заяви не надав суду належних та допустимих доказів того, що він взагалі має право надавати їй послуги з централізованого опалення. Частина додатків до позовної заяви належним чином не завірена, а інша частина підписана посадовими особами, які не мають права діяти від імені позивача, тому такі докази є неналежними. Застосування судом першої інстанції продовження строку визначеного статтею 257 ЦК України на строк дії карантину за період з 12 березня 2017 року вважає безпідставним та протиправним, оскільки позивач не надав суду доказів поважності причин, які могли йому перешкоджати подати позов раніше. Суд проігнорував та не прийняв до уваги при розгляді справи її посилання на те, що розрахунок позивача та сума заборгованості є недоведеними та завищеними, оскільки при поданні позову до суду позивач не зазначив конкретних показників будинкового приладу обліку теплової енергії.

Окрім того зазначає, що стороною відповідача було заявлено відвід судді Кузнєцову Д.В. у зв`язку з тим, що його дружина працює в юридичному департаменті Житомирської міської ради, яка є засновником позивача, а також через те, що позивач надає послуги централізованого теплопостачання в приміщенні, в якому знаходиться суд. Дані обставини викликають сумнів у неупередженості, безсторонності та об`єктивності судді.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи. КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення обрало належний спосіб захисту своїх прав, згідно ст.4,5 ЦПК України та ст.15, 16 ЦК України. Відповідачем у своєму клопотанні не вказано, кого саме із працівників позивача потрібно було допитати в якості свідка, оскільки позивач є юридичною особою. Представник позивача надав суду у письмовому та усному вигляді всі необхідні пояснення, що стосуються предмета позову та поданих доказів. Позивачем надано належні та беззаперечні докази отримання відповідачем послуг з централізованого опалення, які були досліджені в ході розгляду справи та докази правових підстав для надання КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради таких послуг.

Вказує, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, як юридична особа, відповідно до положень свого Статуту має право на круглу печатку з власним найменуванням, інші внутрішні печатки підприємства, штампи, бланки, знак для товарів та послуг, власну емблему, іншу атрибутику юридичної особи. Докази, надані позивачем в матеріали справи, завірені печатками «відділу збуту «теплової інспекції» та засвідчені підписами уповноважених представників підприємства - начальників відповідних відділів, відповідно до їх посадових обов`язків та повноважень. Представником позивача ОСОБА_2 надано належні документи в підтвердження своїх повноважень на представництво позивача.

Додає, що позивачем було вказано в позовній заяві, що нарахування за послуги централізовано опалення з 06.06.2013 року по 01.11.2016 року здійснено на підставі установлених нормативів (норм) споживання по розрахунковому тарифу, що залежав від температури зовнішнього повітря, згідно п.п.40-49 Постанови Кабміну України №630 від 21.07.2005 року, за період 01.11.2016 року по 01.07.2021 року, у зв`язку із введенням в експлуатацію будинкового приладу обліку теплової енергії, згідно з його показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Вартість наданих послуг з централізованого опалення нараховується на підставі чинного законодавства та залежить від розміру тарифів, установлених в порядку визначеному законодавством. Вважає всі аргументи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, необґрунтованими та безпідставними.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.

Позивач у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з причин, які колегією суддів визнані неповажними.

З урахуванням положень ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, який не з`явився в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 06.06.2013 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №264274989 від 05.07.2021 року (а.с.3).

Відповідно до довідки КП «Житомиртеплокомуненерго» №1979/6 від 05.07.2021 року, квартира АДРЕСА_1 в період із 06 червня 2013 року по даний час підключена до системи централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку та отримує послуги централізованого опалення, послуги надаються у повному обсязі, належної якості, скарги на якість наданих послуг від споживачів даної квартири протягом 2013-2021 років не надходило (а.с.4).

Заборгованість за надані послуги централізованого опалення по квартирі з червня 2013 року по 01.07.2021 року складає 61721,61 грн, що вбачається із розрахунку заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (а.с.5-7).

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , у період з 06.06.2013 по 01.07.2021 року забезпечувалася послугами централізованого опалення, які надавав КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, а доказів протилежного суду не надано й судом не здобуто, натомість ОСОБА_1 порушувала свій обов`язок щодо оплати наданих послуг.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що по своїй суті довідка №1976/6 від 05.07.2021, розрахунок заборгованості по особовому рахунку, видані КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, а також особовий рахунок та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є тими документами, до яких законодавець допускає застосування конструкції недійсності, що має бути направлена на недопущення або присікання порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлення.

Такі висновки суду першої інстанції є вірними, виходячи із наступного.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24 червня 2004 року та №2189-VIII від 9 листопада 2017 року), Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24 червня 2004 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справа № 953/24063/19.

Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не здійснює оплату наданих їй послуг з централізованого опалення, має заборгованість по оплаті вартості наданих позивачем та отриманих відповідачем послуг. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачу послуги з централізованого опалення не надавались або надавались неналежної якості або в кількості менший, ніж позивачем нараховані, стороною відповідача, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надано. Доказів на спростування розміру заборгованості відповідач не надала, документів, які підтверджують сплату боргу, матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції враховано позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч.2 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12 березня 2020 року по 31 грудня 2022 року на усій території України було встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог за період з 12 березня 2017 року по 01 липня 2021 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за послуги із централізованого опалення за період із 12 березня 2017 року по 01 липня 2021 року, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень про переривання позовної давності, визначених в Законі України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову виходячи з наступного.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у статті 16 ЦК України.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Судом не встановлено, які права відповідача та яким чином порушено складанням КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради довідки №1976/6 від 05.07.2021 року, розрахунку заборгованості по особовому рахунку, відкриттям особового рахунку та формуванням інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що визнання недійсними й протиправними довідки, особового рахунку, розрахунку заборгованості, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є неналежним способом захисту прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача належним чином про судове засідання 17 листопада 2022 року спростовуються матеріали справи. Із розписки, яка містить на а.с.151 вбачається, що представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_3 отримав судову повістку про виклик до суду на 09 год. 30 хв.17 листопада 2022 року, окрім того, про його обізнаність про розгляд справи свідчить клопотання, яке надіслане не електронну адресу суду, про відкладення розгляду справи.

Згідно з частиною п`ятою статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Посилання відповідача про неповідомлення її про початок розгляду справи о 11 год. 00 хв. 17 листопада 2022 року є необґрунтованими, адже із відповіді Департаменту з питань цивільного захисту населення та оборонної роботи Житомирської обласної військової адміністрації №Л-4/3ПІ від 26.01.2020 року, яка надана самим представником відповідача під час апеляційного розгляду справи, вбачається, що із 08 год. 00 хв. до 10 год. 57 хв. тривала повітряна тривога, тому судове засідання і не могло розпочатися у призначений час, а саме о 09 год. 30 хв., а з протоколу судового засідання встановлено, що розгляд справи розпочався об 11 год. 00 хв. після закінчення повітряної тривоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження свого права на надання послуг з централізованого опалення не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Рішеннями Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.02.2010 №80, від 08.12.2016 №1097, від 11.10.2017 №956 визначено КП «Житомиртеплокомуненерго» як виробника та виконавця житлово-комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах експлуатаційної відповідальності у м. Житомирі; погоджено КП «Житомиртеплокомуненерго» нарахування плати за опалення місць загального користування в будинках обладнаних лічильниками обліку теплової енергії у м.Житомирі; затверджено коефіцієнти нормативної витрати теплової енергії для опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках м. Житомира, зокрема: будинку АДРЕСА_2 (а.с.47,122-123).

Також КП «Житомиртеплокомуненерго» надано право здійснювати господарську діяльність із виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використання нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на основі ліцензії, яка видана на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №385 від 21.12.2012 року (переоформлене рішенням №319 від 2016 року).

Належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання житла відповідачем не надано.

В оцінці доводів апеляційної скарги щодо відводу судді Кузнєцова Д.В. колегія суддів ураховує наступні обставини.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 40 ЦПК України регламентовано порядок вирішення заяви про відвід судді, відповідно до частин другої та третьої якої питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про відвід судді Кузнєцова Д.В, оскільки питання про відвід судді було вирішено у спосіб передбачений процесуальним законом і в ухвалі суду першої інстанції від 18 січня 2022 року викладено мотиви та підстави відмови у заявленому відводі.

Наявності підстав для визнання відводу обґрунтованим та скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 376 ЦПК України, відповідачем у апеляційній скарзі не доведено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Головуючий Судді