Провадження №2-зз/369/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Володимира Дивака про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Володимир Дивак звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року, шляхом скасування арешту накладеного на квартиру ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною будь-яким особам вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо виникнення, переходу або припинення права власності на вказану квартиру.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.02.2022 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року скасувано та ухвалено по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з листопада 2007 року по 19 липня 2017 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_3 та на частину автомобіля Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Верховного суду від 01.02.2023 Постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року залишено без змін.

Тому на підставі вищевказаного просив суд скасувати заходи забезпечення позову шляхом скасування арешту на нерухоме майно, оскільки рішення суду набрало законної сили.

У судове засідання 22.03.2023 сторони не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При розгляді заяви встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.02.2022 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року скасувано та ухвалено по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з листопада 2007 року по 19 липня 2017 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_3 та на частину автомобіля Suzuki SX4, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Верховного суду від 01.02.2023 Постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року залишено без змін.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2,18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевказані обставини справи, та, приймаючи до уваги той факт, що у справі, в рамках якої вживалися заходи забезпечення позову, рішення набрало законної сили та є остаточним, а тому необхідність у вжитті заходів забезпечення позову відпала, наявність арешту порушує права власника та суперечить приписам статтей 319,321 ЦК України, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 210, 158, 293 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Володимира Дивака про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року по справі №369/12917/17, шляхом зняття арешту накладеного на квартиру ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зняття заборони будь-яким особам вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо виникнення, переходу або припинення права власності на вказану квартиру.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Тетяна ДУБАС