ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2049/23 Справа № 216/3704/21 Суддя у 1-й інстанції - ОНОПЧЕНКО Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/3704/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андросович Ганна Сергіївна, до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тамбулатов Олександр Олександрович,

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2022 року,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андросович Г.С., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 вересня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1243/2019/1678484, відповідно до якого позивачем було придбано за 156 209,94 гривень транспортний засіб НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузова: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 06 квітня 2019 року. Посилався, що відповідно до п. 1.2 договору продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває.

Згодом було виявлено, що відповідач продав позивачу автомобіль, не маючи на це права, оскільки через неправомірні дії ТОВ «Вердикт Капітал» автомобіль НОNDА незаконно вибув з власності ОСОБА_3 .

Зокрема, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року у справі № 761/38509/18, витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 транспортний засіб НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, номер кузова: НОМЕР_1 . Цим рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного автомобіля.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року було залишено без змін. ОСОБА_1 вважає, що у нього, як у добросовісного набувача, було вилучено спірний автомобіль, а тому він має право на відшкодування його вартості, визначеної договором купівлі-продажу.

У зв`язку з викладеним просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 156 209,94 гривень в якості відшкодування збитків, завданих внаслідок витребування транспортного засобу НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузова: НОМЕР_1 , придбаного ним за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2019/1678484 від 19 вересня 2019 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки завдані внаслідок витребування транспортного засобу за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2019/1678484 від 19 вересня 2019 року, а саме: автомобіля НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузова: НОМЕР_1 , в сумі 156209,94 гривень та судовий збір в сумі 2016,10 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тамбулатов О.О., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки фактам та доводам відповідача щодо: відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 661 ЦК України, оскільки на момент укладання з позивачем договору купівлі-продажу транспортного засобу спірний автомобіль належав йому на законних підставах, визнаних державою; йому не були та не могли бути відомі факти наявності будь-яких судових спорів та рішень з приводу рухомого майна; при набутті прав власності на автомобіль ним були вжиті всі заходи обачності, які необхідні та достатні при укладанні відповідних правочинів; судом застосовано заходи відповідальності у вигляді стягнення збитків без встановлення наявності усіх складових елементів цивільного правопорушення, які є обов`язковою умовою відповідальності у договірних зобов`язаннях.

Посилається на те, що ОСОБА_2 придбано автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 96 квітня 2019 року у особи, якій належав транспортний засіб на праві приватної власності, зареєстрованому в порядку, визначеному чинним законодавством. Перед укладанням вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 вживалися заходи щодо перевірки законності набуття продавцем права власності та відчужуваний автомобіль, кількості попередніх власників, наявності обтяжень. Договір купівлі-продажу укладався у Сервісному центрі РСЦ МВС в Дніпропетровській області, з огляду на що ОСОБА_2 правомірно розраховував на певний стан речей. Будь-які судові рішення щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, за яким ОСОБА_2 набув права власності на автомобіль відсутні. Наголошує, що на момент укладання договору купівлі-продажу з позивачем, ОСОБА_2 був законним власником транспортного засобу на підставі діючого договору, не знав та не міг знати про права третіх осіб щодо вказаного майна або наявності судових рішень, тому діяв добросовісно, що є однією з основоположних засад цивільного законодавства.

Також, посилаючись на положення ст. 660 ЦК України, зазначає, що під час розгляду Шевченківським районним судом міста Києва справи № 761/38509/18 та Київським апеляційним судом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування спірного транспортного засобу, ОСОБА_2 не залучався в якості третьої особи на стороні відповідача, не повідомлявся ОСОБА_1 про факт розгляду судом позовної заяви, що унеможливило відвернення ухвалення судового рішення про витребування автомобіля.

Крім цього, зазначаючи, що право на відшкодування збитків нарівні з правом вимагати зниження ціни або розірвання договору є додатковим правом покупця, яке виникає у нього у випадку витребування майна, робить висновок, що у разі відсудження товару в покупця відповідальність продавця, передбачена ст. 661 ЦК України може наставати лише у випадку, якщо сам продавець був недобросовісним набувачем. Якщо ж продавець виявився добросовісним набувачем і не знав про обставини, які могли слугувати підставою для витребування майна у покупця, і, відповідно, не міг повідомити останнього про них, положення ст. 661 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються. За таких умов, скаржник вважає стягнення збитків з ОСОБА_2 не відповідає принципу пропорційності та є для нього надмірним процесуальним обмеженням, що суперечить вимогам, як національного законодавства так і положенням Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Також зазначає, що до суду першої інстанції не надавалися докази реального вилучення транспортного засобу з володіння ОСОБА_1 , що ставить під сумнів дійсність понесених ним збитків.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції адвокат Андросович Г.С., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тамбулатов О.О., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстави позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 660 ЦК України, якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити в справу на стороні покупця.

Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2019/1678484, відповідно до якого ОСОБА_1 було придбано транспортний засіб НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузова: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 06 квітня 2019 року.

Пунктом 2.1 розділу 1 договору визначено, що продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді.

Згідно п. 3.1 розділу 3 договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 156209,94 гривень. (а.с.6-7)

Рішенням Шевченківського районного сулу м. Києва від 25 серпня 2020 року, яке залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 транспортний засіб НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузова: НОМЕР_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір 2869,04 гривень.

Зважаючи на обставини, встановлені в судовому засіданні суд дійшов висновку, що наявні підстави для витребування у ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, виходячи з норм Цивільного Кодексу України, на користь ОСОБА_3 спірний автомобіль, оскільки він вибув з володіння останнього поза його волею на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому скасовано. (а.с.8-20)

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статті 661 ЦК України та, встановивши, що позивач є добросовісним набувачем спірного автомобіля, на момент укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2019/1678484 не знав та не міг знати про відсутність у відповідача прав на продаж автомобіля HONDA, внаслідок чого ним було понесено збитки в сумі вартості автомобіля в розмірі 156 209,94 гривень, які в якості відшкодування збитків підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Отже, питання компенсації добросовісному набувачу має вирішуватися за заявою такої особи у контексті ст. 661 ЦК України.

З урахуванням конкретних обставин, які були встановлені під час розгляду справи, а саме підстави набуття права власності на транспортний засіб ОСОБА_1 , відповідальність за завдані йому збитки, має нести саме ОСОБА_2 , і саме в такий спосіб підлягають захисту порушені права ОСОБА_1 .

Обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 660 ЦК України звільняють від відповідальності продавця, судом не встановлено.

Посилаючись в апеляційній скарзі на положення ст. 660 ЦК України та зазначаючи, що ОСОБА_2 не був залучений в якості третьої особи на стороні відповідача, не повідомлявся ОСОБА_1 про розгляд справи судом позовної заяви про витребування майна у справі № 761/38509/18, скаржником не доведено, що, взявши участь у справі він міг би відвернути витребування купленого ОСОБА_1 у нього транспортного засобу.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Крім того, адвокатом Тамбулатовим О.О., яких діє в інтересах ОСОБА_2 , до апеляційного суду надано клопотання про долучення нових доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, а саме: копію адвокатського запиту до Територіального сервісного центру МВС № 8046 від 07 грудня 2022 року, копію відповіді Територіального СЦ МВС № 31/26-55аз від 14 грудня 2022 року, копію Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8046/2019/1400062. Клопотання обґрунтоване тим, що адвокат Тамбулатов О.О. не приймав участь під час розгляду справи, був позбавлений можливості надати вказані докази в суді першої інстанції, а вказані докази, на його думку, мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

У пункті 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18.

Апеляційний суд не приймає в якості доказів надані відповідачем документи, оскільки вони подані із порушенням вимог ЦПК України.

Так, за ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подаючи нові докази, заявник зазначає, що вказані ним документи, зокрема, копія адвокатського запиту до Територіального сервісного центру МВС № 8046 від 07 грудня 2022 року, копія відповіді Територіального СЦ МВС № 31/26-55аз від 14 грудня 2022 року, копія Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8046/2019/1400062 не подавалися до суду першої інстанції, оскільки представник відповідача адвокат Тамбулатов О.О. не приймав участь під час розгляду справи.

Натомість колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції приймали участь адвокати Новак А.М. та Павленко В.В., які діяли від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , і не були позбавлені можливості подання доказів в порядку визначеному процесуальним законом. Відповідно ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказане, участь нового представника в суді апеляційної інстанції не є в розумінні процесуального закону поважною причиною неподання доказів до суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тамбулатов Олександр Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 березня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста