ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4599/23 Справа № 932/271/20 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Омега Фактор» на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Омега Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и л а:

У січні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Омега Фактор» (далі - ТОВ «ФК Омега Фактор») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 27 вересня 2013 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про встановлення овердрафту № Д-4/22 та надано кредит на споживчі цілі на умовах овердрафту, ліміт якого встановлено в розмірі 20 000 грн. зі сплатою 37 відсотків річних.

Вказували, що постановою правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року N463/БТ ПАТ «Терра Банк» віднесено до категорії проблемних. Постановою правління Національного банку України від 21 серпня 2014 року №518 «Про віднесення ПАТ «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних», ПАТ «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 серпня 2014 року №72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» (далі - рішення) було вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Терра Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22 серпня 2014 року. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №122 від 20 листопада 2014 року та наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2014 року №232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Терра Банк» на один місяць до 22 грудня 2014 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Ю.П. на один місяць до 22 грудня 2014 року. З метою реалізації Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та для виведення з ринку неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк», який є правонаступником активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Терра Банк». У складі активів, передано актив, який виник із кредитного договору №Д-4/22 від 27 вересня 2013 року, який було укладено між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 . У подальшому ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк» змінило назву на ПАТ «Кристалбанк», з 05 червня 2018 року змінено найменування на АТ «Кристалбанк».

Зазначали, що 27 грудня 2018 року між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Омега Фактор» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого позивач набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими їй згідно додатку №1 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 27 грудня 2018 року, в зв`язку з чим вони набуливсіх прав кредитора по відношенню до відповідача.

Посилаючись на те, що у порушення умов кредитного договору про встановлення овердрафту № Д-4/22 від 27 вересня 2013 року відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала належним чином та станом на 27 грудня 2018 року виникла заборгованість в загальному розмірі 30 991,53 грн., з яких: 12 471,09 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 18 520,44 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК Омега Фактор», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити їх позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неналежним чином встановлені обставини у даній справі. Вони надали достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та їх розміру.

Відповідачка своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі становить 30 991, 53 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що 27 вересня 2013 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про встановлення овердрафту №Д-4/22 та надано кредит на споживчі цілі на умовах овердрафту.

Відповідно до договору, банк надає позичальнику кредит на умовах овердрафту в сумі, що не перевищує ліміт у 20 000 грн. з датою остаточного повернення всіх отриманих сум 22 вересня 2014 року, а позичальник зобов`язується сплачувати кредит та проценти за його користування в розмірі 37 відсотків річних. Кредитування позичальника на умовах овердрафту здійснюється через поточний рахунок. Договором передбачено, що у випадку, якщо за п`ять робочих днів до настання дати остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту, банк не направить клієнту письмове повідомлення про відмову від продовження строку користування кредитом на суму, що зазначена в договору, сторони з укладенням цього договору дійшли згоди продовжити строк користування кредитом та встановити дату остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту та процентів за ним 17 вересня 2015 року.

Постановою правління Національного банку України від 21 серпня 2014 року №518 «Про віднесення ПАТ «Терра банк» до категорії неплатоспроможних", ПАТ «Терра банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. З метою виведення з ринку неплатоспроможного банку «ПАТ «Терра банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено ПАТ «Перехідний банк Кристалбанк», статут якого затверджений 08 грудня 2014 року. Відповідно до статуту перехідний банк є правонаступником ПАТ «Терра Банк».

Унаслідок втрати ПАТ «Перехідний банк Кристалбанк» статусу перехідного, було змінено назву на ПАТ «Кристалбанк», з 05 червня 2018 року офіційне найменування юридичної особи ПАТ «Кристалбанк» було змінено на АТ «Кристалбанк».

27 грудня 2018 року між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Омега фактор» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги. Відповідно до мов договору первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору або можуть виникнути в майбутньому, за виключенням права нарахування процентів та комісій за користування коштів у майбутньому, на підставі кредитних договорів, перелік яких зазначено в додатку 1 до даного договору.

Відповідно до наданого позивачем додатку до договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 27 грудня 2018 року (а.с.8) права вимоги відступлено за договором №Д-4/22/1, укладеним 27 вересня 2013 року з ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 за договором про встановлення овердрафту №Д-4/22 від 27 вересня 2013 року позивачем надано розрахунок заборгованості з 22 грудня 2014 року по 29 листопада 2018 року, відповідно до якого станом на 27 грудня 2018 року прострочена заборгованість за кредитом становить 12 471,09 грн., заборгованість за процентами - 353,98 грн., заборгованість за простроченими процентами - 18 166,46 грн. Однак, наданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів відкриття ОСОБА_1 поточного рахунку, через який відповідно до п.2.1. договору здійснюється кредитування, користування відповідачем кредитними коштами, тобто виконання ПАТ «Терра Банк» умов кредитного договору позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

До позову було долучено копію договору про відступлення права вимоги від 27 грудня 2018 року; витяг з реєстру договорів, за якими відступаються вимоги; розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 22 грудня 2014 року по 29 листопада 2018 року; копія кредитного договору від 27 вересня 2013 року № Д-4/22; копія додатку до кредитного договору; копія статуту ТОВ «ФК «Омега фактор»; копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань; копія довіреності представника ТОВ «ФК «Омега фактор» (а.с.6-7,89,1012,1314,15-16,17,18) .

При цьому, сам по собі розрахунок заборгованості за договором не є первинним банківським документом, а є лише внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Позивачем відповідну виписку до позову додано не було.

Той факт, що позивачі набули право вимоги тільки 27 грудня 2018 року, не звільняє їх від обов`язку надання доказів, оскільки, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що ними надано достатньо належних та допустимих доказів відхиляються.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Омега Фактор» без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 червня 2023 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров