КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/61/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Державної міграційної служби України (Дарницький відділ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Дарницького відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області ДМС України про його зняття з реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію внести відомості до реєстру територіальної громади про скасування рішення про його зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватноївласності належала квартира АДРЕСА_2 , в якій він мав зареєстроване місце проживання з 1989 року. Однак у 2018 році позивач дізнався, що право власності на квартиру перейшло до його дочки - ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11 березня 2010 року.

Також стало відомо, що 30 грудня 2014 року прийнято рішення про його зняття з реєстраційного обліку за його заявою про вибуття до нового місця проживання, утім із такою заявою він ніколи не звертався до уповноважених державних органів. Вважає, що рішення про зняття його з реєстраційного обліку є протиправним, оскільки прийнято у 2014 році, а дочка зареєструвала права власності на квартиру лише у 2017 році. Іншого місця проживання у позивача немає, а дочка чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 вересня 2022 рокупозов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дарницького відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області ДМС України про зняття ОСОБА_2 з реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію внести відомості до реєстру територіальної громади про скасування рішення про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачами не надано доказів щодо спростування доводів позивача про те, що він не звертався самостійно з заявою про зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з вибуттям до іншої адреси, а також доказів подання такої заяви третьою особою як власником квартири, а тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 30 грудня 2014 року про зняття позивача з реєстрації місця проживання, а також вимоги про зобов`язання внести відомості до реєстру територіальної громади про скасування рішення про зняття позивача з реєстрації місця проживання як похідної.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, третя особа ОСОБА_1 в особі представника- адвоката Ковалця М.І. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зняття з реєстрації місця проживання позивача у квартирі, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 11 березня 2010 року, відбулося 30 грудня 2014 року за її особистою заявою відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, та пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, за якими вона мала право вчиняти відповідні дії щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином третя особа, як власник квартири, мала відповіднеправо звернутись із заявою про зняття з місця проживання осіб, зареєстрованих у її помешканні, та реалізувала зазначене право у відповідності до законодавства, що діяло на момент зняття позивача з реєстрації.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 1 березня 1993 року, виданого комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м. Києві, квартира АДРЕСА_2 належала праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 позивач успадкував частину квартири, яка належала його матері, про що йому Сьомою київською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину від 10 жовтня 2008 року за реєстровим № 4-2540.

Із договору дарування квартири, посвідченого 11 березня 2010 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контри Паньшиною О.В. за реєстровим № 4-458, вбачається, що ОСОБА_2 передав безоплатно своїй дочці ОСОБА_1 у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 2 березня 2020 року ОСОБА_2 30 грудня 2014 року був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з вибуттям до місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Інформацію надано згідно з відомостями, які знаходяться в архівній картотеці реєстрації обліку.

13 січня 2021 року Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 640/16709/20 про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Дарницького районного відділу ГУ ДМС України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з реєстрація місця проживання та зобов`язання внести дані до реєстру територіальної громади про скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання.

Однак Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 16 вересня 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2021 року скасував та закрив провадження у справі з одночасним роз`ясненням позивачу права на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особамає право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено.

За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

У частинах четвертій і п`ятій статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об'єднань.

За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людиниу справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року).

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людиниу справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 759/20627/18, вказав, що поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

За змістом вказаних норм закон передбачав особливий порядок виселення осіб з житла, а отже й зняття з реєстрації місця проживання. Зокрема, необхідна була відповідна правова підстава для виселення особи, а саме - рішення суду, якщо виселення не відбувається добровільно. Такий встановлений законом порядок є гарантією дотримання прав і свобод особи, в тому числі й забезпеченням її житлом. Лише в разі виконання вказаних норм - звернення до суду з відповідним позовом, буде дотриманий передбачений законом порядок виселення громадян з житлового приміщення та відповідне рішення суду про виселення з житлового приміщення буде підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Отже, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Крім того, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). Підстав відступити від таких висновків колегією суддів не встановлено.

Позивач під час судового розгляду не заперечував, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 передана ним безоплатно на підставі договору дарування від 11 березня 2010 рокутретій особі ОСОБА_1 , яка є його дочкою, однак зміна власника житлового приміщення, не позбавляє його права на користування цим житловим приміщенням.

Разом із тим, позивач зазначав, що знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 саме на підставі заяви, яку він ніколи не подавав.

В обґрунтування своїх доводів третя особа зазначила, що зняття з реєстрації місця проживання позивача у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, відбулося 30 грудня 2014 року саме за її особистою заявою, оскільки вона як власникмала право вчиняти відповідні дії щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 посилалася на пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, та пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077.

Колегія суддів вважає, що відповідачДарницький відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області ДМС України не мав передбачених законом повноважень за заявою власника житла приймати рішення від 30 грудня 2014 року про зняття з реєстрації місця проживання позивача у вищезгаданій квартирі, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), за захистом яких третя особа у встановленому законом порядку не зверталася.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування.

Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Врегулювання процедури зняття з реєстрації місця проживання станом на час прийняття оскаржуваного рішення від 30 грудня 2014 року було закріплено розділом ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні;

підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту) (додаток 13);

підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев`ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Отже, зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватися за заявою власника (наймача житла) виключно на підставі документів, які свідчать про припинення підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі та підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про зняття з реєстрації місця проживання особисто. За заявою особи зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання (пункт 3.2 Порядку).

Згідно із пунктом 3.5 Порядку разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 - річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до пункту 3.6 Порядку працівник територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів - адміністратор центру (крім внесення відомостей про зняття з реєстрації місця проживання до паспортного документа та картки реєстрації особи): перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві про реєстрацію місця проживання особи; реєструє прийняту заяву у Журналі обліку заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи; заповнює три примірники талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні, один з яких надсилає до адресно-довідкового підрозділу, другий - до органу державної статистики, а також вносить відомості про зняття з реєстрації особи до картки реєстрації особи та адресної картки, які після зняття з реєстрації протягом доби вміщуються до картотеки територіального підрозділу ДМС України; вносить відомості про зняття з реєстрації особи до повідомлення про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування призовників та військовозобов`язаних, якщо особа є призовником або військовозобов`язаною. Відомості, внесені до цього повідомлення, раз на місяць до 5 числа надсилаються до військового комісаріату; вносить відомості про зняття з реєстрації місця проживання до паспортного документа шляхом проставлення в ньому штампа зняття з реєстрації місця проживання; повертає особі паспортний документ та третій примірник талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Якщо зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - дев`ятому пункту 3.1 цього розділу, без надання паспортного документа особи, місця проживання якої знімається з реєстрації, відомості про зняття з реєстрації вносяться до паспортного документа особи при її зверненні для реєстрації нового місця проживання (пункт 3.7 Порядку).

Відповідно до пункту 7.1 розділу VII Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

З огляду на викладені норми законодавства, колегія суддів вважає, що відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та розділу ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів зняття з реєстраційного обліку місця проживання фізичної особи відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду.

Тобто, зняття з реєстрації дійсно відбувається за заявою, однак лише тієї особи, яка бажає знятись з місця реєстрації. Заява подається особисто, або її уповноваженим представником.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач порушив законодавство, що регулює порядок зняття осіб з реєстраційного обліку, що дає підстави для задоволення позовних вимог у спосіб, який в цілому відповідає за своєю суттю тим функціям, якими наділений орган реєстрації у випадку прийняття рішення про скасування реєстраційної дії зі зняття з реєстрації місця проживання особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство не забороняє новому власнику звернутися до відповідного органу реєстрації із заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи з наданням відповідних документів, які свідчать про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням чи відчуження житла є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище нормами законодавства.

Посилання представника третьої особи на пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету України від 2 березня 2016 року № 207, як на правомірність дій ОСОБА_1 щодо звернення до органу ДМС із заявою про зняття позивача з реєстрації місця проживання, є безпідставними, оскільки вказані Правила не діяли на час виникнення спірних правовідносин у грудні 2014 року. Більше того, цей пункт трактується представником не вірно, оскільки зняття з реєстрації дійсно відбувається за заявою, утім тільки тієї особи, яка бажає знятись з реєстрації місця свого проживання.

Водночас, з наданої представником Дарницького відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області ДМС України копії довідки форми-А вбачається, що 30 грудня 2014 року ОСОБА_2 знятий з реєстрації місця проживання у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання: АДРЕСА_4 .

Між тим, вищевказаний Порядок не містить такої форми документа, як форма-А, що підтверджує факт зняття з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до пункту 3.6 розділу ІІІ Порядку доказом зняття з реєстрації місця проживання в Україні був саме талон (додаток 4 до Порядку), який до суду надано не було.

Отже, вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення на підставі поданих сторонами доказів та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі та третя особа не виконали свого процесуального обов`язку з доведення факту наявності на час заповнення довідки форми-А підстав для внесення відомостей про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 30 грудня 2014 року у зв`язку з вибуттям його до нового місця проживання, а саме того, що позивач або третя особа взагалі подавали таку заяву.

Безпідставним є посилання апеляційної скарги на те, що позивач правомірно був знятий з реєстрації іншою особою у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, оскільки жодна норма законодавства не передбачає втрату права користування через припинення права власності на нерухоме майно.

Аргументи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з набуттям третьою особою права власності на квартиру позивач за замовчуванням вважається таким, що втратив право користування нею, а його перебування на реєстраційному обліку у житловому приміщення позбавляє законного власника розпоряджатися своїм майном, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що сам по собі факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для позбавлення права на житло колишнього власника цього нерухомого майна та/або членів його сім`ї, а фактичні обставини справи свідчать і відповідачем не доведено, хоча це є його процесуальним обов`язком, добросовісність дій по відношенню до позивача в розрізі позбавлення його права користування житлом.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні представником третьої особи спірних правовідносин та положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету України від 2 березня 2016 року № 207,вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій про неправомірність дій Дарницького відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області ДМС України щодо зняття позивача із реєстрації місця проживання за відсутності його особистої заяви або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а відтак не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого третьою особою судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко