Справа № 489/54/23
Провадження № 2/489/725/23
31 березня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Костюченко Г.С.,
із секретарем судових засідань Ревицькою Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Представник позивача звернулася до суду з позовом, яким просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст. 72 ЖК УРСР. Мотивуючи свої вимоги тим, що позивач набула право користування спірною кімнатою в зв`язку із трудовими відносинами із ДП НВКГТ «Зоря»-МАшпроект», зареєстрована в зазначеній кімнаті. Відповідачі також зареєстровані в зазначеній кімнаті.
Але Відповідачі не проживають у зазначеної кімнаті з 2016р. року. Кімнатою не цікавляться, їх речей у квартирі немає. Позивач несе значні витрати на оплату комунальних послуг.
Ухвалою суду від 10.01.2023р., позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання таким що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 підтримала. На позовних вимогах наполягає, та зазначає що підстави для визнання ОСОБА_2 такою що втратила право користування житловим приміщенням є ст.. 107 ЖК УРСР, оскільки відповідно до письмових доказів, наявних в матеріалах справи відповідачка вибула на інше місце проживання.
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог до ОСОБА_3 просила закрити в зв`язку з відмовою від позову.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Від представника третьої особи надійшла заява з проханням провадити розгляд справи за їх відсутності.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Позивачка - ОСОБА_1 набула право користування кімнатою АДРЕСА_1 в зв`язку із трудовими відносинами із ДП НВКГТ «Зоря»-МАшпроект», зареєстрована в зазначеній кімнаті. Відповідачка ОСОБА_2 також зареєстрована в зазначеній кімнаті.
Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.02.2021р. № 91-7471/18/23 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перетнула Державний кордон України 07.09.2019, в напрямку Київ Амман. Відомості про в`їзд ОСОБА_2 на територію України відсутні.
Як вбачається з Акту про не проживання №157,158,159, складених комісією ТОВ «Перша миколаївська управляюча компанія» у складі її голови Драгомощенко С.М. та мешканців гуртожитку за адресою вул.. Тевтральна ОСОБА_4 кімн. 626, ОСОБА_5 кімн.-624, ОСОБА_6 кімн. 623, встановлено, що ОСОБА_2 не мешкає в кімнаті АДРЕСА_1 , починаючи щонайменше з червня 2021 року та по цей час.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Як роз`яснено у пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.
Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців.
Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 липня 2020 року (справа 519/875/14-ц).
Відповідно до ст.. 107 ЖК УРСР наймач, або член сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від дня пред`явлення позову про це.
З урахуванням письмових доказів вбачається, що відповідачка дійсно вибула на інше постійне місце проживання.
За таких обставин, оскільки відповідачка вибула на інше постійне місце проживання, не проживає у спірній кімнаті, витрати на її утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_1 порушує права позивачки а тому вимога про визнання відповідачки втративши права користування, підлягає задоволенню.
Одночасно в зв`язку із відмовою від позову в частині вимог до ОСОБА_3 , провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог до ОСОБА_3 необхідно закрити на підставі п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України
Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 255, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 .
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Суддя Г.С. Костюченко
Повний текст судового рішення складено «31» березня 2023 року.