Номер провадження: 22-ц/813/4608/23
Справа № 493/1518/22
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Кутурланової О. В.,

Орловської Н. В.,

секретар Виходець А. В.,

учасники справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватного підприємства «Левчик» Віталій Олексійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли подану в інтересах Приватного підприємства «Левчик» на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 09 грудня 2022 року у складі головуючого судді Тітова Т.П.,

встановив:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Левчик» про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення права оренди земельної ділянки та визнання прав, в якому просило:

- визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 13.08.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Левчик» щодо земельної ділянки, площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056, право оренди якої зареєстровано державним реєстратором Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області Новаком С.П. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі прийнятого ним рішення, індексний номер 64565742 від 22.08.2022 року (номер запису про інше речове право 47655808 від 17.08.2022 року);

- скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства «Левчик» земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056, проведену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору оренди землі № б/н від 13.08.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Левчик» (запис про інше речове право 47655808 від 17.08.2022 року, підстава внесення запису: рішення державного реєстратора Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області Новака С.П., індексний номер 64565742 від 22.08.2022 року) та припинити право оренди Приватного підприємства «Левчик» на земельну ділянку площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056;

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» право оренди земельної ділянки, площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056 на підставі договору оренди землі № б/н від 19.05.2006 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_2 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка належить ОСОБА_1 .

07 грудня 2022 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що з інформаційної довідки 312328963 від 13 жовтня 2022 року вбачається що 13.08.2022 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено договір оренди землі № б/н щодо земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056, а державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права оренди ПП «Левчик» на зазначену земельну ділянку.

Крім того, з інформаційної довідки вбачається, що ПП «Левчик» щороку оформлює договори оренди землі потім їх розриває, а в наступному знову з`являються незаконні договори оренди землі відносно земельної ділянки, яка раніше була передана в оренду позивачу.

Зазначено, що на підставі спірного договору оренди землі відповідач може в будь-який час приступити до використання земельної ділянки, не виключена можливість вжиття відповідачем заходів стосовно чергового розірвання існуючого спірного договору оренди землі та укладання нового незаконного договору.

Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав, позивач просив суд забезпечити позов заборонивши ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056, а також заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам та будь-яким іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 09 грудня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056. Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056.

Не погодившись з ухвалою суду представник ПП «Левчик» - адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду не містить будь-яких обґрунтованих припущень, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Право скаржника оренди спірної земельної ділянки на підставі відповідного договору оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому враховуючи положення Закону України «Про оренду землі», ПП «Левчик» наділений правами орендаря, в тому числі на користування земельною ділянкою. Окрім того, чинним законодавством передбачена можливість звернення позивача до суду з іншим позовом про відшкодування матеріальних збитків (упущеної вигоди) у випадку задоволення його вимог у даній справі і використання скаржником спірної земельної ділянки. Зазначивши, що предметом позову є визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення права оренди земельної ділянки та визнання права оренди й за наслідками розгляду даної справи рішення суду першої інстанції не підлягатиме примусовому виконанню та усупереч висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 суд першої інстанції обмежив право ПП «Левчик» користуватися спірною земельною ділянкою та вжив заходи забезпечення позову, які є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просило ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» у відзиві на апеляційну скаргу просив справу розглянути у відсутності представника позивача.

Від представника ПП «Левчик» адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли надійшла заява про відкладення розгляду справи із посиланням на неможливість явки до суду у зв`язку з відрядженням для захисту клієнта у кримінальній справі.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, другу поспіль неявку представника апелянта, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає, що суд оцінює співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Виходячи зі змісту статей 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, зокрема із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також із змісту заявлених у листопаді 2022 року позовних вимог, що між сторонами виник спір з приводу права користування (оренди) земельної ділянки щодо якої позивач просить застосувати забезпечувальні заходи.

Позивачем оспорюється дійсність договору оренди землі б/н від 13.08.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» щодо земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056.

Крім того, позивач просить визнати за ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» право оренди цієї земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н від 19.05.2006, що укладений між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_2 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка належить ОСОБА_1 .

З огляду на викладені обставини, якими ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» обґрунтовує свої позовні вимоги, його звернення до суду направлено на відновлення порушеного та невизнаного, на думку позивача, права орендаря на поновлення договору оренди землі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що реалізація власником чи землекористувачем права розпорядження спірною земельною ділянкою до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» вимог з точки зору відновлення усіх прав орендаря.

Застосований судом захід забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056, а також заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної вище земельної ділянки відповідає позовним вимогам, та є співмірним з тими негативними наслідками, які можуть настати в наслідок невжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, оскільки зважаючи на предмет позову, в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову судом першої інстанції є доцільним.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком щодо наявності підстав для застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії спрямовані на використання земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056,

Конкретний захід забезпечення позову буде відповідним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17).

Обираючи вказаний засіб забезпечення позову суд першої інстанції не прийняв до уваги особливість режиму використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не пересвідчився і не встановив: чи використовуються спірні земельні ділянки в теперішній час для вирощування сільськогосподарських культур, чи не буде обраний захід забезпечення позову фактичним втручанням в господарську діяльність та чи не спричинить така заборона негативні наслідки (наприклад, втрату чи знищення врожаю, чи інших доходів, які могли бути отримані від збору врожаю чи іншого обробітку землі тощо).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб і з заявлених підстав, оскільки заборона користуватися спірною земельною ділянкою не тільки позбавляє підприємство на весь час вирішення спору використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору, але й перешкоджає здійсненню ним підприємницької діяльності, як юридичної особи, з якою був укладений договір оренди земельної ділянки, який на час постановлення оскаржуваної ухвали є чинним і презумпція правомірності якого у встановленому законом порядку не спростована.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 09 грудня 2022 року - скасувати в частині заборони Приватному підприємству «Левчик» вчиняти дії спрямовані на використання земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056 та ухвалити нове судове рішення про відмову у застосуванні вказаного заходу забезпечення позову. В решті ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись статтями 365, 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли подану в інтересах Приватного підприємства «Левчик» задовольнити частково.

Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 09 грудня 2022 року скасувати в частині заборони Приватному підприємству «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 2,4615 га, кадастровий номер :01:001:0056, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у застосуванні вказаного заходу забезпечення позову.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: О. В. Кутурланова

Н. В. Орловська