Справа № 471/85/22
Провадження №2/471/14/23
Номер рядка звіту 67
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2023 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Гукової І.Б.,

за участю секретаря - Холоденко І.Ю.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача- ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

представника третьої особи - Афанасьєвої І.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/85/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Братської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Братської селищної ради Вознесенського району про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та є батьками неповнолітньої дитини, доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З квітня 2021 року вони з відповідачем припинили спільне проживання та вона вимушена була залишити доньку проживати з батьком, так як у неї не було умов для проживання дитини. Наразі нею створені усі умови для комфортного проживання дитини, влаштування її до школи, тому вона звернулася до суду із вказаним позовом.

Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги, суду додатково пояснила, що проживала з відповідачем у незареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживали разом з батьками відповідача у їхньому будинку. У них у користуванні була одна кімната, де вони проживали втрьох. Відносини з чоловіком не склалися, через постійне моральне приниження з його сторони, а також застосування фізичного насилля до неї. Чоловік вигнав її з будинку та вона місяць проживала у подруги у смт. Братське, а потім винайняла квартиру. Дитину не могла забрати проживати до себе, через відсутність умов для її проживання, забирала до себе на вихідні. Відповідач хотів примиритися та почав шантажувати тим, що не дасть бачитися з донькою. Вона не хотіла примирення, однак через дитину, примирилася з відповідачем. Проте спільне життя не склалося, вона пішла проживати окремо, прийняли спільне рішення з відповідачем, що донька поки залишиться проживати з батьком, поки вона винайме житло та налагодить свій побут. Контакту з донькою вона не втрачала, приїздила до неї, приймала участь у її вихованні, відвідувала свята, була присутня не святі Першого дзвоника. Батько дитини не приділяє належної уваги донці, так як знаходиться постійно на роботі, її вихованням здебільшого займається бабуся. Наразі вона (позивач) працевлаштована, отримує стабільний дохід, винаймає житло, уклала шлюб з іншим чоловіком, який не заперечує проти того, щоб донька проживала з ними. Вважає що донька повинна проживати з матір`ю, так як їй потрібна материнська любов та піклування.

Представник позивач під час судового засідання підтримала позовні вимоги, зазначила, що дитина повинна проживати з матір`ю, це буде відповідати найкращим інтересам дитини. Мати дитини проживає в м. Первомайськ, нею створені усі необхідні умови для проживання та навчання дитини, вона є Фізичною особою-підприємцем, отримує стабільний дохід, уклала шлюб. В місті Первомайськ існує багато гуртків для дітей, що дозволить всебічно розвивати доньку позивача, натомість в смт. Братське такі гуртки відсутні, дитина постійно знаходиться вдома або у школі. Батько не приділяє належної уваги вихованню дитини, натомість мати має змогу приділяти багато часу для виховання дитини.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, зазначив, що ним створені усі умови для проживання дитини, будинок облаштований меблями, має зручності. Дитина навчається у школі, він приділяє їй достатньо уваги. Коли до пізнього вечора він на роботі, за дитиною доглядає бабуся, його мати. Проживають у будинку його батьків. Мати дитини сама пішла з родини, доньку залишила проживати з ним. Перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю він не чинить.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що дитина з народження проживає з батьком, навчається у школі, має подруг. Належних доказів того, що позивач має стабільний дохід суду не надано. Позивач так як і відповідач проживає не у власному житлі, вона сама прийняла рішення залишити дитину з батьком. Наразі батьки мають однакові умови для проживання дитини, стверджувати, що проживання в м. Первомайськ буде більш комфортне чим в смт. Братське ніякими доказами не підтверджено.

Представник органу опіки та піклування під час судового засідання зазначила, що комісією було обстежено умови проживання дитини, та встановлено, що житло відповідає усім санітарно-гігієнічним нормам, для дитини батьком створені належні умови для проживання та розвитку. Дитина емоційно стабільна, охоче спілкується та відповідає на запитання, батько відвідує батьківські збори, приділяє достатньо уваги дитині, тому було прийнято рішення щодо визначення місця проживання дитини з батьком, яке представником підтримується у судовому засіданні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Позивач та відповідач є батьками малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Дитина проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.12.2022 року встановлено, що в будинок складається з п`яти кімнат, які знаходяться у належному стані та обладнані необхідною кількістю меблів, побутовою технікою. Будинок належить ОСОБА_7 , однак право власності не оформлено. Дитина ОСОБА_6 проживає в одній кімнаті з батьком, має окреме ліжко. Для навчання дитини є в наявності стіл-парта, в кімнаті є іграшки для дитини, книжки та шкільне приладдя. Під час обстеження встановлено, що умови для проживання дитини відповідають необхідним санітарно-гігієнічним нормам. Для виховання, навчання та розвитку дитини створені належні умови.

Згідно довідки КНП «Братський центр первинної медико-санітароної допомоги» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при зверненнях за медичною допомогою до лікарів у період з 2020 по 2022 роки супроводжував батько ОСОБА_3 .

Згідно довідки від 15.02.2022 року № 05 Братського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у першому класі. За період навчання заклад відвідувала регулярно, уроки без поважних причин не пропускала.

Згідно довідки 15.02.2022 року № 02 Братського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, мати ОСОБА_5 , зі слів класного керівника, за час навчання дитини заклад та батьківські збори не відвідувала, окрім свята Першого дзвоника.

Згідно довідки ПП СПТ «Урожай» від 11.04.2022 року № 9, ОСОБА_3 працює на підприємстві підсобним працівником з 01.04.2022 року.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_8 під час перевірки з`ясовано, що родина змінила місце проживання та суттєво покращила умови проживання для дитини. Сім`я мешкає в трикімнатній квартирі з усіма зручностями на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку. В квартирі підключене газопостачання, електропостачання. Опалення квартири індивідуальне. Гаряча вода надходить з бойлеру. В квартирі проведені ремонтні роботи по переобладнанню електропостачання, водопостачання. Всі кімнати та кухня відремонтовані та мебльовані. Квартира складається з коридору, кухні, трьох житлових кімнат, ванної кімнати об`єднаної з туалетом. В ванній кімнаті зроблений сучасний ремонт, на стіни та підлогу покладена кахельна плитка, зроблена тепла електро-підлога та встановлена пральна машинка. Квартира обладнана новими сучасними метало-пластиковими вікнами, які мають захист від відкриття. Великий балкон частково засклений, двері також обладнані захистом. Стіни квартири покриті шпалерами та шпаклівкою. На підлозі - лінолеум. Квартира мебльована сучасними меблями, є всі необхідні електричні побутові пристрої. На вікнах нові штори, підлога заслана килимами та доріжками. Для дитини відведена окрема кімната, в якій оздоблені місця для навчання та відпочинку. Дитяча кімната обладнана шафою-купе, диваном, робочим столом. Для дитини придбані дитячі речі та іграшки, комп`ютер для навчання. Родина забезпечена продуктами харчування. В квартирі прибрано та затишно. Санітарний стан приміщення відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Комісія дійшла висновку, що матір`ю створені належні умови проживання для

малолітньої доньки, які відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для навчання,

розвитку, відпочинку дівчинки створені всі умови, які відповідають віковим

особливостям та потребам дитини (а.с. 190).

Відомостей щодо власника квартири в якій проживає позивач суду не надано. ОСОБА_1 з 13.04.2022 року зареєстрована ФОП (а.с. 64).

Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 цього закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Крім того, частиною 1 статті 14 цього Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Як визначено частиною 4 статті 29 ЦК України, Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Так, згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18).

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, параграф 76).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54)

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Судом була заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_5 , яка вказала, що проживає з батьком, бабусею та дідусем, навчається у школі, має подруг, з якими грається на вулиці. Іноді відвідує матір за місцем її проживання. Під час судового засідання дитина зазначила, що бажає проживати з матір`ю.

Однак на думку психолога ОСОБА_9 , яка була присутня під час опитування дитини, це бажання викликане тим, що дитина сумує за матір`ю, рідко з нею бачиться, тому її думку не можна сприймати буквально.

В продовження наведеного, у постанові ВС від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

А у постанові ВС від 18 грудня 2019 року у справі № 523/13088/17 (провадження № 61-45478св18) зауважено, що одне лише бажання дитини проживати з батьком не може бути безумовною підставою для зміни її місця проживання.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Виконавчим комітетом Братської селищної ради затверджено 03.05.2022 року висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , з якого вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей було обстежено умови, створені для проживання дітей за місцем проживання батька, досліджено документи надані матір`ю, щодо її місця проживання (на момент складання висновку), враховані документи з навчального закладу, та за результатами засідання комісії та прийнято рішення щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Суд погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що як мати, так і батько можуть утримувати дитину та створити належні умови для гармонійного розвитку та виховання доньки.

Судом не встановлено обставин, які би перешкоджали проживанню дитини з кожним із батьків, а саме зловживання ними спиртними напоями або наркотичними засобами та інші факти аморальної поведінки, яка може зашкодити розвитку дитини.

Малолітня ОСОБА_5 тривалий час проживає з батьком.

За місцем свого проживання батьком дитини створені всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання доньки, дитина навчається у школі, має друзів, звикле для неї оточення.

Проживання у звичній для себе обстановці створює відчуття захищеності та сприяє стабільності психічного та емоційного стану дитини.

Визначення судом місця проживання дитини з матір`ю призведе до необхідності зміни не тільки місця проживання дитини (як помешкання), але й до зміни населеного пункту, що призведе до примусових змін у стосунках з батьком.

Суттєво зміниться і оточення дитини (коло друзів, школа тощо).

Отже, такі вимушені зміни в житті дитини можуть негативно вплинути на її психоемоційний стан, який на даний час є нестабільним та може викликати потребу у корекції спеціаліста.

Також суд зазначає, що наразі мати перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, якого дитина бачила декілька разів, відношення чоловіка матері до дитини суду не відомо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), 90, Ignaccolo-Zenide, 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, 71, 25 січня 2011 року, І Manic, 102 ).

Враховуючи всі зазначені обставини, сталі сімейні та соціальні зв`язки, які склались у ОСОБА_5 за місцем проживання з батьком, її психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, а також належне та відповідальне ставлення батька до виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що визначення на теперішній час місця проживання малолітньої ОСОБА_5 з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі.

Аналогічний підхід до вирішення спору між батьками про місце проживання дитини запроваджено і Верховним Судом при розгляді справи № 756/13187/17 (постанова від 30 березня 2021 року).

При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що зміна місця фактичного проживання дитини є доцільним і буде мати більш позитивний вплив на дитину.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким із батьків дитина буде проживати.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Також суд, вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з батьком не може впливати на рівні права матері щодо доньки, та наголошує на неприпустимість з боку батька чинити перешкоди у її спілкуванні та відвідуванні дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Братської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.03.2023 року.

СуддяІ.Б. Гукова