ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3125/23 Справа № 171/102/21 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №171/102/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року (суддя Хоруженко Н.В., повний текст судового рішення складено 23 грудня 2022 року),

в с т а н о в и в :

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала у котлотурбінному цеху ДТЕК Криворізька ТЕС на посаді машиніста насосних установок котлотурбінного цеху. 14 січня 2021 року її звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та неможливістю переведення на іншу роботу, яка не потребує знань технології робіт. Вважає, що підстав для звільнення не було, вона відповідає займаній посаді, має достатню кваліфікацію, достатній рівень знань для виконання роботи за своєю посадовою інструкцією, оскільки за час роботи постійно проходила перевірку знань, зауважень до роботи не мала. Однак відповідач безпідставно призначив перевірку знань, при цьому провів перевірку без надання можливості для належної підготовки, без проведення спеціального навчання перед перевіркою, без дотримання положень нормативних документів, що її регулюють, без допуску до участі у комісії з питань перевірки знань представника профспілкової організації, членом якої вона є, засідання кадрової комісії проведено формально, оцінювання здійснено за критеріями, які не передбачені нормативними актами, після чого відповідачем у той же день прийнято рішення про її звільнення, не отримавши для цього згоди профспілки та не запропонувавши іншу роботу. Вважає, що відповідач виявляє упереджене ставлення до неї, пов`язане з активною участю у профспілковій організації, саме тому було призначено перевірку знань, члени комісії виявляли упереджене ставлення, провели її формально, хоча до цього, вона проходила перевірку знань. З цих підстав своє звільнення вважає незаконним, права порушеними. Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ відокремленого підрозділу «ДТЕК Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про звільнення №7-к про від 14 січня 2021 року, поновити її на посаді з моменту звільнення та стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «ДТЕК Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про звільнення №7-к від 14 січня 2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді машиніста насосних установок котлотурбінного цеху з моменту звільнення.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 177803,70 грн, та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 11683,20 грн з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 4016,10 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим з причин неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, відповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права. Зазначає, що на підприємстві було розроблено навчальну програму з питань ОП, ПБ та технічної експлуатації, яка затверджена в.о.головного інженера. Після проходження навчання згідно затвердженої навчальної програми позивачка виявила незадовільні знання з питань охорони праці, після чого їй призначена повторна перевірка знань з питань охорони праці. Проте, під час проходження повторної перевірку знань з питань ПБ, позивачка повторно виявила незадовільні знання, що стало підставою для видання наказу про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України. Оцінку знань позивача з питань пожежної безпеки проведено компетентним колегіальним органом, результати оцінки знань позивачки зазначені в протоколах перевірки знань з охорони праці від 24 грудня 2020 року та 14 січня 2021 року, позивачкою не оскаржуються. Вважає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не порушено законодавство про працю, оскільки діяльність первинної профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція не відповідає Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року №1045. Висновки суду, що позивачці при звільненні не виплачено компенсацію за невикористану відпустку не відповідає дійсності, оскільки компенсацію за невикористану відпустку у кількості 32 дні в сумі 11683,20 позивачці виплачено в день звільнення 14 січня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 , вважаючи, що судом першої інстанції справа розглянута всебічно, повно та з додержанням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа первинна профспілкова організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Представник ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Чепіга В.Л. в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Представник третьої особи первинної профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція Калашніков В.П. в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 працювала у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на посаді машиніста насосних установок котлотурбінного цеху.

ОСОБА_1 ознайомлена з робочою програмою з потань пожежної безпеки машиніста насосних установок 5 групи котлотурбінного цеху, яка розроблена на підставі вимог НПАОП 0.00-4.12-05 «Типове положення. Про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці» (зі змінами і доповненнями наказ № 273 від 16.11.2007 року), загальний час підготовки 24 години (а.с. 14 том 1).

Наказом ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» №626 від 01 вересня 2020 року затверджено склад постійно діючих комісій для перевірки знань з питань охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації. Відповідно до п.10.3 вказаного наказу керівники та фахівці, які не є членами постійно діючої комісії з перевірки знань в департаментах, відділеннях, відділах лабораторіях, службах ТЕС, а також працівники робітничих професій, перевірку знань з питань охорони праці, пожежної безпеки, технічної експлуатації проходять в постійно-діючих комісіях підрозділів. Згідно із п.10.5 перед проходженням перевірки знань з питань охорони праці, пожежної безпеки, технічної експлуатації працівники зобов`язані пройти навчання (самопідготовку) на автоекзаменаторі Протек 7 в обсязі знань відповідно до робочих та посадових інструкцій, яке повинно завершуватися перевіркою знань у вигляді тестування. Формою перевірки знань для усіх робітників підприємства є тестування на автоекзаменаторі Протек 7, яке робітник проходить згідно із графіком роботи кабінету ОП, в присутності працівника ДОП та ПБ (дозволяється не більше трьох спроб при незадовільних результатах тестування), та іспит по екзаменаційним білетам чи питанням з переліку питань даної посади чи професії у вигляді усного або письмового опитування з обов`язковою присутністю всіх членів комісії. При незадовільних результатах тестування після самопідготовки працівники до перевірки знань не допускаються. Відповідно до п.14 при первинній і періодичній перевірці знань оперативних, оперативно-виробничих, виробничих працівників з питань охорони праці, пожежної безпеки, технічної експлуатації обов`язково складати відомість питань з відображенням результатів: «повний правильний», «повний», «не повний», «неправильний». Згідно із п.16 при незадовільних результатах перевірки знань працівники впродовж одного місяця повинні пройти повторне навчання і повторну перевірку знань (а.с. 77-85 том 1).

Відповідно до наказу ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 988 від 08 грудня 2020 року вирішено питання про організацію навчання та перевірки знань з питань охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації персоналу, у якого була довготривала перерва в роботі та з метою організації системи безперервного навчання з питань охорони праці, пожежної безпеки і технічної експлуатації персоналу, у якого була довготривала перерва в роботі, з урахуванням специфіки виробництва вирішено: ознайомлення з графіком роботи персоналу, а також наказами, розпорядженнями, вказівками та іншими розпорядчими документами, які були введені в дію за період їх відсутності, проводити в кабінеті № 409 контори будуправління (п.1); робочим місцем для проведення позапланових та повторних інструктажів, ознайомлення з інструкціями охорони праці, робочими (посадовими) інструкціями персоналу, призначити кабінет № 409 контори будуправління (п.2); місцем проведення навчання з ОП, ПБ, ТР персоналу призначити кабінет № 206 СК-2 (навчальний клас з ОП) (п.3); місцем проведення перевірки знань з ОП, ПБ, ТР персоналу призначити кабінет № 409 контори будуправління.

З протоколу засідання комісії з перевірки знань з питань пожежної безпеки від 24 грудня 2020 року вбачається, що комісією у складі: голови комісії керівника ДУВ і членів комісії: ДОП та ПБ , менеджера з ОП та ПБ Українцева Є., головного фахівця КТВ, було проведено перевірку знань з питань пожежної безпеки, де зазначено, що ОСОБА_1 питання не знає (а.с. 104 том 1).

Відповідно до наказу ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 1059 від 31 грудня 2020 року «Про повторне проведення перевірки знань персоналу» призначено перевірку знань з питань ПБ позивачці у формі іспиту на 04 січня 2021 року, місцем проведення перевірки знань призначено кабінет №409 контори будуправління, загальний контроль за виконанням наказу покладено на керівника ДОП та ПБ ОСОБА_3 (а.с. 96 том 1).

З протоколу засідання комісії з перевірки знань з питань пожежної безпеки від 14 січня 2021 року вбачається, що комісією проведено перевірку знань з питань пожежної безпеки де зазначено, що ОСОБА_1 питання не знає (а.с. 109 том 1).

Згідно із наказом директора ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 7-к від 14 січня 2021 року ОСОБА_1 машиніст насосних установок котлотурбінного цеху 24 грудня 2020 року виявила незадовільні знання з питань пожежної безпеки. На підставі розділу 3, пункту 6 підпункту 6 НАПБ В.01034-2018 111 Правила пожежної безпеки в компаніях, на підприємствах, в організаціях енергетичної галузі України, згідно наказу №1059 від 31 грудня 2020 року «Про проходження повторної перевірки знань з ПБ» ОСОБА_1 призначена повторна перевірка знань з питань пожежної безпеки. Під час повторної перевірки знань 14 січня 2021 року ОСОБА_1 повторно показала незадовільні результати знань з питань пожежної безпеки, чим порушила вимоги пункту 5.5 робочої інструкції машиніста насосних установок котлотурбінного цеху. Відповідно до вимог пункту 5.3.60 ГДК 34.20.507-2003 «Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила» працівник, який не пройшов перевірку знань під час повторної перевірки, звільняється із займаної посади і питання про його працевлаштування вирішується роботодавцем відповідно до трудового законодавства. В зв`язку з відсутністю вакантних посад, які ОСОБА_1 відповідно до її фаху та кваліфікації могла б обіймати, переведення на іншу посаду не можливе. На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 статті 40 КЗпПУ, вказаним наказом, ОСОБА_1 , машиніста насосних установок котлотурбінного цеху звільнено 14 січня 2021 року у зв`зку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та неможливістю переведення на іншу посаду, яка не потребує знань з пожежної безпеки. Підставою наказу визначено: графік чергової перевірки, протокол перевірки знань від 24 грудня 2020 року, протокол повторної перевірки знань від 14 січня 2021 року, подання до ППО, відповідь ППО на подання

Під час ознайомлення з наказом 14 січня 2021 року ОСОБА_1 зазначила, що з наказом не згодна, так як він порушує трудове законодавство про працю України, а саме: не отримано згоди профспілки на звільнення, перевірка знань проведена з порушенням законодавства, перед повторним проведенням іспиту не було проведено навчання, з оцінкою його відповідей на питання при проведенні іспиту не згодна, оскільки попередню пройшла перевірку знань на автоекзаменаторі «Протек-7» (а.с. 24 том 1).

Згідно із розрахункового листа за січень 2021 року ОСОБА_1 нарахована до виплати заробітна плата в розмірі 25706,09 грн, в тому числі 11683,20 грн - компенсація невикористаної відпустки (а.с. 114 том 1).

З відомостей про суми нарахування середнього заробітку за січень 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану відпустку за 32 дні в розмірі 11683,20 грн (а.с. 122 том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності законних підстав для звільнення позивача та порушення процедури звільнення позивача з роботи. В порушення норм законодавства відповідач не звертався до профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» за отриманням згоди на звільнення з роботи позивачки, яка є членом даної профспілкової організації. Крім того, суд виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку.

Проте, таке рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Відповідно до вимог частин 1, 6, 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю статтею 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно із частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Як роз`яснено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи наведене, суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладених на нього трудових обов`язків, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність в особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, роботодавцем АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не надано суду жодного доказу щодо неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків позивачем ОСОБА_1 .

Висновки ж комісії з перевірки знань з питань охорони праці, викладені у протоколі від 24 грудня 2020 року та від 14 січня 2021 року, містять лише узагальнені дані про те, що ОСОБА_1 виявила незадовільні знання з охорони праці та відповіді на питання не знає, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з твердженням позивачки ОСОБА_1 щодо упередженого ставлення до нього зі сторони роботодавця.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, частиною 2 статті 40 КЗпП України законодавець визначив, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у пункті другому частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Тобто, частина 2 статті 40 КЗпП України покладає на роботодавця чи уповноваженого ним органу обов`язок щодо працевлаштування особи, трудовий договір з якою розірвано внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що перешкоджають подальшому виконанню даної роботи.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що позивачці було запропоновано наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку позивачка може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду у справі не надано.

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що положеннями частин 1, 7 статті 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Згідно із частиною 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Відповідно до частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм права дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Позивачка ОСОБА_1 є членом профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго», однак відповідач не звертався до профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» за отриманням згоди на звільнення позивачки із займаної посади на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що профспілкова організація «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не була легалізована у порядку, визначеному Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки остання була легалізована та включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, із присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 зазначено, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП), суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення під час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Судом першої інстанції було враховано вищевикладене та витребувано від профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» згоду на звільнення позивачки за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Згідно листа профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 27 квітня 2021 року відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України (а.с. 196- 202 том 1).

Норми частини 3 статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються разом із загальними нормами.

Відповідно до частини 7 статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Як вбачається із листа профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 27 квітня 2021 року, яким відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, цей лист містить належне обґрунтування такої відмови, зокрема, посилання на те, що навчання останньої повторною перевіркою знань взагалі не проводилось та роботодавець не пропонував їй переведення на іншу посаду.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення позивача відбулось із порушенням процедури вивільнення та вимог трудового законодавства, оскільки роботодавцем не було дотримано положень статті 43 КЗпП України про отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, та під час розгляду справи судом першої інстанції профспілкова організація «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» висловила обґрунтовану незгоду із звільненням члена профспілкової організації.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов вірного висновку, що звільнення позивачки відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому ОСОБА_4 необхідно поновити на роботі та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

На день розгляду справи у суді першої інстанції, позивачка перебувала у вимушеному прогулі з 14 січня 2021 року, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 177803,70 грн.

Разом з тим, розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо сплати відповідачем компенсації за невикористану відпустку, апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 2 Закону України «Про відпустки» встановлює беззастережно право на відпустки громадян України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно із розрахункового листа за січень 2021 року ОСОБА_1 нарахована до виплати заробітна плата в розмірі 25706,09 грн, в тому числі 11683,20 грн компенсація невикористаної відпустки (а.с. 114 том 1).

З відомостей про суми нарахування середнього заробітку за січень 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану відпустку за 32 дні в розмірі 11683,20 грн (а.с. 122 том 1).

Відповідно до платіжного доручення від 14 січня 2021 року та реєстру зарахування грошових коштів за січень 2021 року ОСОБА_1 зарахована сума заробітної плати за січень 2021 року в розмірі 18453,58 грн (а.с. 156 том 2).

Отже, ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» сплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 32 дні в розмірі 11683,20 грн.

Проте, під час розгляду справи суд першої інстанції в повній мірі не дослідив питання щодо виплати відповідачем компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині та стягнув з відповідача таку компенсацію.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку в розмірі 11683,20 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції в частині спору про стягнення компенсації за невикористану відпустку неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в частині стягнутої суми компенсації за невикористану відпустку, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

За частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» підлягає компенсація судових витрат пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції за рахунок держави в розмірі 167,95 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція, про стягнення компенсації за невикористану відпустку відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Відокремленому підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», , за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 167,95 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста