Справа № 206/225/23
Провадження № 2/206/333/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря Погребної А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Садівницького товариства «Енергетик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати членських та цільових внесків, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2023 року позивач в особі директора СТ «Енергетик» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати членських та цільових внесків. В обґрунтування позову вказує на те, що ОСОБА_3 є членом СТ «Енергетик», у зв`язку з чим він зобов`язаний виконувати вимоги Статуту товариства, зокрема щодо сплати членських внесків, цільових внесків та інших платежів. Проте, ОСОБА_2 належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 10.09.2022 року має заборгованість по періодам:

- 2020 рік - заборгованість по членським внескам у сумі 302,00 грн.;

- 2021 рік - заборгованість по членським внескам у сумі 552,20 грн., по цільовим внескам - 150,00 грн.;

- 2022 рік - заборгованість по членським внескам 564,75 грн..

Загальна заборгованість становить 1568,95 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 02.03.2023 року відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відзив на позов відповідач не подавав.

Сторони в сьогоднішнє судове засідання не з`явилися, подали заяви про продовження розгляду справи без їх участі.

В попередньому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що ним сплачено повністю членські та цільові внески. Під час розрахунку заборгованості позивачем не було прийнято до уваги, що він не користується системою загального поливу земельної ділянки, оскільки він встановив автономну систему поливу. Членські внески сплачувалися ним бухгалтеру товариства ОСОБА_4 , яка в порушення вимог ст.14.4.г Статуту не внесла відомості про оплату у прибуткову книгу. Крім того розрахунки цільових внесків були здійснені позивачем неправильно. Просив відмовити у задоволенні позову, застосувати позовну давність до вимог позивача.

Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0502га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер::09:061:0333) і є членом Садівницького товариства «Енергетик», на території якого знаходиться земельна ділянка, згідно із рішенням зборів СТ «Енергетик» від 15.03.2005р. що не заперечується відповідачем у справі.

Розмір членських та цільових внесків затверджувалися:

-14.04.2018 року рішенням правління Садового товариства «Енегетик»- членські внески - 100 грн. за 1 сотку;

-24.04.2021 року - рішенням загальних зборів Садівницького товариства «Енергетик»: членські внески 120 грн. за 1 сотку, цільовий внесок 150 грн. за земельну ділянку;

-08.01.2022 року - рішенням правління Садівницького товариства «Енергетик»: членські внески у розмірі 150 грн. за одну сотку для користувачів водопостачання ( за умовою 1,68 грн. кВт/год) та 90 грн. за одну сотку некористувачів водопостачання; цільовий внесок - 120 грн. для користувачів електроенергії СТ «Енергетик».

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача, наведеного у позовній заяві, загальна заборгованість відповідача за членськими та цільовими внесками станом на 10.09.2022 рік становить 1568,95 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 432,18 грн., 3% річних у сумі 114,83 грн., інфляційні збитки у розмірі 649,97 грн. та понесені ним судові витрати у розмірі 2481,00 грн.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особипідприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Господарського кодексу України (далі ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

За змістом положень статті 4, частини першої статті 20 та статті 167 ГК України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19) зроблено висновки про те, що «обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту. Члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними».

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справах № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20),№ 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20) зазначено, що «поняття «внутрішньостатутна діяльність» не використовується законодавством про кооперацію, при цьому йдеться про статутну мету або статутну діяльність. Така діяльність може стосуватися суб`єктивних прав та обов`язків особи (сплата членських внесків, управління юридичною особою тощо) і, загалом, такі відносини є корпоративними. Більш того, у правовій доктрині залежно від мети створення юридичної особи вже виділяють корпоративні спори, що виникають між учасниками юридичної особи та юридичною особою, створеною без мети отримання прибутку (саморегулівні організації, споживчі, обслуговуючі кооперативи, кредитні союзи)».

За змістом статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна.

Статтею 1 Закону України «Про громадські об`єднання» передбачено, що громадське об`єднання це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

У частині першій статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання» закріплено, що громадські об`єднання утворюються і діють на принципах добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу їх членів (учасників), прозорості, відкритості та публічності.

Згідно із Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до Єдиного державного реєстру 11.01.2021 року внесено запис про реєстрацію Садівницького товариства «Енергетик» (код 24240335).

ОСОБА_2 є членом Садівницького товариства «Енергетик» з 15.03.2005 року.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Садівницького товариства «Енергетик»- цей Статут визначає умови діяльності; предмет і мету діяльності; порядок формування, склад і компетенцію органів управління; порядок утворення майна та умови припинення діяльності Садівницького товариства «Енергетик».

Згідно із п.1.5 Статуту членами товариства є громадяни України, які внесли вступний внесок, дотримуються положень Статуту та виконують рішення загальних зборів членів Товариства. це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

Згідно з п. 4.1 метою створення та діяльності Товариства є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Товариства, а також створення умов для ефективного використання землі, яка знаходиться в приватній власності членів Товариства або на умовах оренди, для отримання сільськогосподарської продукції на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат, розвитку їх самоорганізації, самоуправління і самоконтролю.

Відповідно до п. 5.1 Статуту джерелами формування майна Товариства є: вступні, членські, цільові внески членів, додаткові внески; майно, добровільно передане Товаристу його членами; грошові, майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб; інші надходження, не заборонені законодавством.

СТ «Енергетик» звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача членських та цільових внесків, розмір та необхідність сплати яких визначені рішеннями загальних зборів членів Товариства та рішеннями правління Товариства.

Отже, ОСОБА_2 є носієм певних корпоративних прав та відповідних корпоративних обов`язків, невиконанням яких з його боку обґрунтовано позовні вимоги, тобто існує спір щодо виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати членських та цільових внесків.

Відносини щодо стягнення заборгованості за членськими та цільовими внесками стосуються діяльності СТ «Енергетик», оскільки несплата внесків впливає на можливість виконувати мету та завдання, задля реалізації яких й створено це товариство.

Наведене свідчить про те, що спірні правовідносини стосуються прав учасників справи, пов`язаних із діяльністю юридичної особи. Тобто спір між СТ «Енергетик» та ОСОБА_2 , як його членом, пов`язаний з корпоративними відносинами.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 13 жовтня 2020 року у справах № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), № 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20) про те, що відносини зі сплати членських внесків між учасниками юридичної особи та юридичною особою, створеною без мети отримання прибутку, є корпоративними.

До також висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справа № 761/2739/20 (провадження № 61-16613св21).

Таким чином, враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін корпоративних відносин, суд приходить до висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства, оскільки Самарський районний суд м. Дніпропетровська не є «судом, встановленим законом» для розгляду зазначеного спору, адже спір підвідомчий судам не цивільної, а господарської юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі закриття провадження у справі ( крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Згідно із квитанцією (платіжна інструкція) №456 від 18 січня 2023 року позивачем СТ «Енергетик» (код 24240335) при подачі позову було сплачено 2481,00 грн. судового збору. У зв`язку із закриттям провадження у справі, сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 255, 256 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом Садівницького товариства «Енергетик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати членських та цільових внесків, - закрити.

Роз`яснити представнику Садівницького товариства «Енергетик», що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Повернути Садівницькому товариству «Енергетик» (код 24240335) з державного бюджету судовий збір у сумі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок), який був сплачений ним при подачі позову згідно квитанції (платіжна інструкція) №456 від 18 січня 2023 року на р/р UA0004634, код отримувача 37988155, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), призначення платежу *;101; НОМЕР_2 ; 22030101; судовий збір за позовом СТ «Енергетик», Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 15.06.2023 року.

Суддя І.П. Прінь