Справа № 588/878/22
№ провадження 2/588/23/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної А.С., представника позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу ГРЕБІНИК Зоя Дмитрівна, про визнання правочинів недійсними,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивачки

Представник ОСОБА_7 адвокат Шабатін Д.Є. у вересні 2022 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що позивачка є пенсіонером за віком, не має дітей, обидва чоловіки померли, а будинок, який переданий у власність відповідачці за оспорюваними договорами дарування, належав померлому чоловіку позивачки і перейшов в її власність за заповітом у 2017 році.

Знаючи, що ОСОБА_7 є одинокою, не має близьких родичів, до неї звернулась її племінниця відповідачка ОСОБА_2 , яка постійно проживала у с.Бранцівка Краснопільського району, з пропозицією переїхати жити до позивачки, щоб доглядати та допомагати, на що ОСОБА_7 погодилась, тому з 2018 року відповідачка переїхала до неї жити. Після цього ОСОБА_2 шляхом умовлянь та психологічного тиску, який мотивований тим, що за її догляд та труди вона б хотіла, щоб будинок позивачки після її смерті належав їй, вмовила останню вчинити правочин щодо її будинку у своїх інтересах. Таким чином, розуміючи свою безпорадність у деяких господарських справах через вік, необхідність догляду за собою, позивачка погодилась на правочин, який за її розумінням та правовими наслідками мав би бути заповітом або спадковим договором, або договором довічного утримання.

У листопаді 2018 року ОСОБА_7 вчинила в інтересах відповідачки ОСОБА_2 договір дарування будинку та двох земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 .

Будучи у віці 85 років, з хронічними захворюваннями, юридично безграмотною, позивачка помилялась щодо юридичних наслідків і не розуміла розбіжностей між такими правочинами як заповіт, спадковий договір, договір довічного утримання з одного боку та договором дарування з іншого боку, зокрема, щодо моменту переходу права власності на предмет договору.

Після укладення договорів для ОСОБА_7 нічого не змінилось: вона продовжила жити у будинку, користувалась ним разом з відповідачкою, не була знята з місця реєстрації, тому вважала, що зберегла права на будинок, зокрема право користування ним, які у неї було до укладення оспорюваного договору, що характерно для вчинення заповіту, спадкового договору, договору довічного утримання.

Деякий час відповідачка своєю поведінкою підтверджувала право ОСОБА_7 користуватись та проживати у будинку, підтверджувала, що остання є власником будинку, тобто своїми діями свідчила, що сторони уклали не договір дарування.

У 2022 році відповідачка, її чоловік та донька, які також переїхали мешкати у будинок позивачки, змінили ставлення, почали грубо поводитись, виселивши її з будинку у флігель, цькують її з будь-якого приводу, створюючи нестерпні умови для проживання, створюючи нестерпні умови проживання, які б спонукали позивачку виселитись. Наприкінці липня 2022 року зверталась до поліції з цього приводу, дільничний ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прибувши на виклик, оглянувши договір дарування повідомили, що позивачка по документах ніхто у будинку. Саме з цього моменту ОСОБА_10 дійсно зрозуміла правові наслідки вчиненого правочину. У позовній заяві є посилання на те, що відповідачка на відміну від ОСОБА_7 добре розумілась на юридичних тонкощах, що підтверджується тим, що цькування і грубість по відношенню до позивачки почались після формального спливу трирічного терміну позовної давності з моменту вчинення правочинів.

ОСОБА_7 в ході судового розгляду під час вступного слова заперечувала, що вона запрошувала племінницю ОСОБА_11 переїжджати до неї в будинок жити разом у с.Боромля з с.Бранцівка, стверджувала, що лише пропонувала їй кошти в сумі 130 тис грн., щоб родина племінниці придбали будинок у с.Боромля і переїхала з с.Бранцівка жити поряд з позивачкою. Позивачка хотіла, щоб ОСОБА_2 ходила додому до неї у всьому допомагати. Але за словами ОСОБА_7 племінниця не схотіла іншу хату купити у с.Боромля, їй нічого не подобалось, племінниця лише наполягала на тому, щоб переїхати жити у будинок ОСОБА_7 , чого остання не хотіла. Позивачка стверджувала, що у нотаріуса її ніхто ні про що не питав, вона просто сиділа, вони щось писали самі. Коли їхали з відповідачкою до нотаріуса, ОСОБА_7 думала, що це для того, щоб прописатись у будинку. Нотаріус за словами ОСОБА_7 єдине, що спитала чи впевнена, що відповідачка її догодує. Позивачка стверджувала, що їй ніхто договори не читав і не давав для прочитання, нотаріус зі її твердженням розмовляла лише з ОСОБА_2 , а позивачці тільки дали підписати договори. Нотаріус не роз`яснювала, що її право власності припиняється на будинок та земельні ділянки. ОСОБА_7 стверджувала, що думала що є і залишатиметься хазяйкою будинку та земельних ділянок все життя. Не думала, що підписавши договори у нотаріуса, вона перестане буде власником.

Намагаючись виправити помилку і скасувати договір, ОСОБА_7 05 серпня 2022 року звернулась до приватного нотаріуса Гребіник З.Д., яка роз`яснила, що в односторонньому порядку не анулюються і що вона має право звернутись до суду.

Посилаючись на указані обставини, представник позивачки ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про уточнення редакції однієї з позовних вимог (а.с.119):

1) Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 29.11.2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Сумської області Гребіник Зоєю Дмитрівною і зареєстрований за №769 та застосувати наслідки недійсності договору, скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

2) Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 29.11.2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Сумської області Гребіник Зоєю Дмитрівною і зареєстрований за №770, кадастровий номер :01:002:0363, та застосувати наслідки недійсності договору, скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0363.

3) Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 29.11.2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Сумської області Гребіник Зоєю Дмитрівною і зареєстрований за №771, кадастровий номер :01:002:0364, та застосувати наслідки недійсності договору, скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1367 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0364.

Стислий виклик позиції відповідачки

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечила повністю просила відмовити у його задоволенні. ОСОБА_2 під час вступного слова пояснила, що з 2010 року позивачка та її чоловік ОСОБА_12 почали відповідачку та її родину запрошувати жити разом з ними у будинку у с.Боромля, посилаючись на свій похилий вік, хотіли, щоб вони допомагали їм по господарству. У 2010 році ОСОБА_2 звільнилась з роботи і збиралась переїжджати, але через те, що діти чоловіка позивачки ОСОБА_12 , який був власником будинку, були проти цього, відповідачка з родиною не переїхала з с.Бранцівка у с.Боромля. Потім у 2014 році чоловік позивачки ОСОБА_12 склав заповіт на доньку ОСОБА_2 , яким заповів їй свій будинок у с.Боромля. У подальшому цей заповіт був скасований через те, що донька заповідача ОСОБА_13 , сказала, що хтозна, що це за люди. У той час відповідачка постійно приїздила до ОСОБА_7 з с.Бранцівка, допомагала всім, що їй потрібно. Після того, як помер чоловік ОСОБА_7 зі слів відповідачки позивачка почала жалітись їй, що донька чоловіка ОСОБА_13 забирає його будинок. Відповідачка за дорученням позивачки допомагала їй оформити спадщину після смерті чоловіка на частину належного йому будинку, який є предметом спірних договорів дарування. Іншу частину будинку успадкувала донька померлого ОСОБА_13 , яка потім продала свою частку будинку позивачці, і таким чином, ОСОБА_7 стала власником всього будинку та земельних ділянок у с.Боромля, що належали її покійному чоловіку. У 2017 році з ініціативи позивачки приїжджала секретар сільської ради і оформила заповіт від імені ОСОБА_7 на ОСОБА_2 . Після цього позивачка у 2018 році сама сказала відповідачці, що хоче своє домогосподарство у с.Боромля переоформити на відповідачку. ОСОБА_2 стверджувала, що говорила ОСОБА_7 навіщо це робити, якщо вона вже склала заповіт, але вона наполягала на переоформленні будинку і сказала ОСОБА_2 дізнатись які треба для цього документи. Після збору необхідних документів та узгодження з приватним нотаріусом Гребіник З.Д. дати оформлення договору, відповідачка повідомила про це ОСОБА_7 і про необхідність прибуття її особисто до нотаріуса. Під час оформлення нотаріус спитала позивачку, що за договір вона хоче укласти, на що ОСОБА_7 відповідала, що хоче подарувати свій будинок відповідачці - хрещениці, нотаріус роз`яснювала, що власницею після договору стане відповідачка, на що позивачка казала, що розуміє, у неї також спитала нотаріус де вона буде жити, на що ОСОБА_7 казала, що залишиться жити у будинку. Примірники договору позивачки давали читати, після оплати всіх платежів, договори були підписані. На той час відповідачка ще проживала у с.Бранцівка. Після оформлення договорів позивачка знову почала казати ОСОБА_2 , що вона стара, що вона сама не переживе зиму, тому просила, щоб відповідачка переїжджала з родиною до неї у будинок, запевняла, що заважати не буде, вони можуть робити у будинку, що їм потрібно. Потім відповідачка почала з чоловіком робити ремонт у подарованому будинку, зокрема, були замінені вікна, система опалення, двері. Відповідачка говорила, що любить позивачку, яка є її хрещеною як матір, але з невідомих причин вона постійно провокує конфлікт, виказує невдоволення всім, демонстративно не їсть те, що готує відповідачка. Відмовляється від усього, що пропонує відповідачка. Посилання ОСОБА_7 на те, що вона голодує і сама рубає дрова, відповідачка вважає знущанням, оскільки запасів їжі у господарстві дуже багато, дровами для опалення вона забезпечується. Зірвала позивачка рожину відповідача з іншого села і сама йде постійно на конфлікт. ОСОБА_2 вказала, що вона вважає своїм обов`язком доглядати позивачку, що вона пообіцяла вже нині покійній своїй матері, яка просила не бросати свою тітку і хрещену матір ОСОБА_7 , яка буде проживати у подарованому домогосподарстві, її звідки ніхто не проганяє. На цей час житло відповідачки у с.Бранцівка пошкоджено внаслідок збройної агресії рф проти України, іншого житла, ніж будинок у с.Боромля, її родина не має.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Міненко С.А. у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, посилався на те, що ініціатором укладення спірних договорів була саме позивач, жодних умов при укладенні договорів вона не висувала, після укладення договорів ОСОБА_7 залишилась проживати у будинку, але були переоформлені особові рахунки на електроенергію, водопостачання, газ на ОСОБА_2 , яка також почала сплачувати земельний податок та податок на нерухомість Відповідачка не вчиняла ніяких дій спрямованих на уведення ОСОБА_7 в оману, остання не надала жодних доказів на підтвердження заявлених вимог стосовно того, що бажала укласти заповіт, спадковий договір, договір довічного утримання, через чотири роки вирішила їх оскаржити, щоб відчужити будинок на користь інших осіб, під впливом яких перебуває. Презумпцію правомірності правочинів ОСОБА_7 не спростувала. Позивачка в цей же період укладала інші договори, які є різними за своєю природою, також для звернення до суду уклала договір з адвокатом, тому її посилання на те, що вона через вік та стан здоров`я не все розуміє є безпідставними (а.с.33-37).

Представник відповідачки адвокат Борика О.О. також просив відмовити у задоволенні позову, посилався на те, що позивачка за перебігом чотирьох років фактично передумала дарувати будинок племінниці, що вона зробила з власної волі та ініціативи, а питання догляду ОСОБА_2 за позивачкою ґрунтується на їх родинних відносинах, який відповідачка здійснювала тривалий час і до укладення спірних договорів.

Стислий виклад позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. просила відмовити у задоволенні позову, вважала вимоги ОСОБА_7 необґрунтованими, а оспорювані договори дарування законними. У письмових поясненнях посилалась на те, що посвідчення оспорюваних договорів за згодою сторін було призначено на 29.11.2018 року. Сторони договору прибули особисто у приміщення нотаріальної контори, діяли без залучення представників. Оскільки дарувальниця ОСОБА_7 є особою похилого віку, тому приватний нотаріус пояснила, що після дарування власником будинку буде ОСОБА_2 , нотаріус питала у ОСОБА_7 де вона буде жити після укладення договору, на що остання повідомляла, що залишиться проживати і бути зареєстрованою у цьому ж будинку. Також нотаріус з`ясовувала чи не є укладення договору з боку ОСОБА_7 добровільним, чи немає на неї фізичного чи психічного тиску, на що позивачка відповідала, що подарувати будинок своїй племінниці це її особиста воля і бажання, без будь-якого стороннього впливу і бажання. Приватний нотаріус також вказала, щ простими словами пояснила різницю між договором дарування, спадковим договором та договором довічного утримання. Упевнившись у наявності у позивачки волі та дійсних намірів позивачки на вчинення договорів дарування, розумінні дарувальницею правових наслідків укладення договорів, приватний нотаріус роздрукувала проекти договорів та надала сторонам для ознайомлення з їх змістом, після чого були проведені всі необхідні перевірки щодо нерухомого майна, що відчужувалось. Сторони очікували проведення державної реєстрації правочинів протягом години. Якщо б у нотаріуса виникли сумніви щодо волі, наміру дарувальника, то державна реєстрація права власності не проводилась за обдарованою. У серпні 2022 року позивачка зверталась на консультацію нотаріуса та ставила питання розірвання договорів, з посиланням на те, що у неї з відповідачкою зіпсувались відносини і що вона помилялась у 2018 році, на що нотаріус роз`яснила, що розірвання договору можливо шляхом складання договору за згодою обох сторін (а.с.85-87).

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалами судді від 19 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до судового розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, заборонено відповідачу вчиняти дії із відчуження житлового будинку.

Представником відповідача ОСОБА_14 13 жовтня 2022 року подано відзив на позовну заяву та клопотання про витребування письмових доказів, виклик свідків.

Третьою особою приватним нотаріусом Гребіник З.Д. 28 жовтня 2022 року подано заяву про розгляд справи без її участі та відзив на позовну заяву.

Представником позивача ОСОБА_1 01.11.2022 року подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року витребувано додаткові докази за клопотанням представника позивача та представника відповідача.

Представником позивача ОСОБА_1 08.11.2022 року, 29.11.2022 подано клопотання про приєднання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольними ухвалами суду від 28.12.2022, 08.02.2023, 16.03.2023, 06.04.2023, 01.05.2023 року відкладено судове засідання для виклику свідків, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_14 , за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 .

Фактичні обставини, установлені судом

Судом установлено, що позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_12 від 10.11.2017 року набула право спільної часткової власності на 5/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.130-131).

Інша 1/6 частина указаного житлового будинку та господарських будівель і споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2017 була набута на праві спільної часткової власності ОСОБА_13 , яка, як визнано сторонами справи, є донькою покійного чоловіка позивачки ОСОБА_12 (а.с.126 зворотній бік аркуша).

У подальшому відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 та ОСОБА_15 на підставі рішення Боромлянської сільської ради від 19.01.2018 набули на праві спільної часткової власності по 5/6 та 1/6 відповідно на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0363 для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, та на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0364 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1367 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.134, 140).

Після цього на підставі договорів купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки від 16.08.2018 року, які укладені між позивачкою та ОСОБА_15 , посвідчені приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д., зареєстровані за № 509, 510, 511, позивачка набула у власність 1/6 частину жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, 1/6 частину земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0363, :01:002:0364 які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_15 після смерті її батька ОСОБА_12 (а.с.126-128, 135-137, 141-143).

Набувши право приватної власності на все указане нерухоме майно позивачка ОСОБА_7 29.11.2018 уклала з ОСОБА_2 три договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д., зареєстровані за № 769, 770 771, за умовами якого ОСОБА_7 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_2 (обдаровувана) прийняла в дар належні дарувальнику на праві власності житловий будинок загальною площею 64,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, земельні ділянки ділянок з кадастровими номерами :01:002:0363, :01:002:0364 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га та за адресою: АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1367 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.124, 125, 132, 133, 138, 139).

29 листопада 2018 року приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. на підставі вказаних договорів дарування від 29 листопада 2018 року, зареєстровано право власності відповідача ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно (44, 47, 50).

На момент укладення указаних договорів дарування позивачці був 81 рік (а.с.105). ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом дифузний кардіосклероз. ФК ІІІ, СН ІІ-Б.ВАГ ІІ, ст. ІІ, ризик 4 та супутніми захворюваннями, неодноразово зверталася за допомого сімейного лікаря у період з 01.01.2018 року (а.с.8, 154).

Відповідно до довідки Боромлянської сільської ради від 30.09.2022 ОСОБА_7 проживає і зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживає її племінниця ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_16 , на яких скарг до сільської ради не надходило (а.с.64-66).

Після набуття права власності на будинок по АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 23.12.2019 року уклала з ПАТ «Сумиобленерго» Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за указаною адресою (а.с.68-71).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 4 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу /набуття /зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі).

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

наявність підстав для оспорення правочину;

встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16 дійшов висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які засвідчують існування помилки, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно мала місце і вона має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування.

Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Проте, Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 447/2297/19 наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.

У цій справі позивачка на момент укладення 29.11.2018 року була особою поважного віку понад 80 років, не мала і не має власних дітей, найближчою особою, з якою вона перебуває у родинних відносинах є її племінниця ОСОБА_2 , стан здоров`я та вік позивачки вказують на те, що вона потребувала сторонньої допомоги у побуті, подароване нею відповідачці житло було у неї єдиним і вона залишилась у ньому проживати.

Сторони визнали, що відповідачка і до укладення спірних договорів дарування допомагала тривалий час тітці ОСОБА_7 , виконувала її прохання, приїжджаючи до неї с.Бранцівка до с.Боромля.

Позивачка стверджувала, що не пропонувала відповідачці укласти договір дарування, не мала наміру передати належний їй будинок у власність, хотіла лише, щоб племінниця жила поряд і у всьому їй допомагала, не розуміла, що підписавши договори у нотаріуса вона перестане бути власником будинку. Відповідачка ОСОБА_2 , у свою чергу, стверджувала, що позивачка тривалий час умовляла її переїхати до неї з с.Бранцівка до с.Боромля і сама заявила, що бажає подарувати будинок і доручила з цього питання звернутись до нотаріуса. Приватний нотаріус Гребіник З.Д. також суду підтвердила, що ОСОБА_7 під час оформлення договорів на її питання особисто заявила, що хоче подарувати будинок племінниці, правові наслідки цього договору їй були роз`яснені простою мовою.

Допитана як свідок сторони позивача ОСОБА_13 , яка проживає у смт.Диканька суду показала, що позивачка була дружиною її покійного батька, знає відповідачку як племінницю мачухи, з ОСОБА_7 підтримує сімейні відносини, телефонує їй, відвідує іноді. ОСОБА_15 зазначила, що їй мачуха не пропонувала її доглядати, вона давно знала, що доглядати її буде племінниця ОСОБА_17 , яка ще за життя батька свідка приїжджала і до нього, і до позивачки ОСОБА_7 , у них були гарні відносини, позивачка відповідачку називала ОСОБА_18 , ОСОБА_7 хотіла, щоб її доглядала саме ОСОБА_17 , яка є її родичкою по крові, вона постійно приїжджала, гостинці возила, у хаті допомагала прибирати, все робила дуже гарно, конфліктів не було. Відповідачка жила у глухому селі, яке вимирало, тому ОСОБА_15 і сама пропонувала ОСОБА_2 переїхати до с.Боромля батька і мачухи, а коли їх не стане вона б і залишилась жити у будинку у с.Боромля, що належав покійному батьку свідка. Відповідачка переїхала жити до будинку тітки у с.Боромля, щоб її доглядати. Про укладення договорів дарування ОСОБА_19 ніхто не повідомляв.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_20 суду пояснив, що знає сторін справи, живе у с.Боромля, знає з 1980 року ОСОБА_7 , яка часто говорила, що відповідачка до неї часто приїжджає, коли сама залишилась, ОСОБА_7 казала, щоб ОСОБА_17 до неї переїжджала за нею доглядати. Позивачка запропонувала племінниці переїхати у с.Боромля. Сторони справи просили свідка перед укладенням договорів відвезти їх до нотаріуса, але він не зміг, про який саме договір йшла мова він не знає. ОСОБА_20 вказав, що намір укласти договір був з боку ОСОБА_7 добровільним. У них були гарні відносини, позивачка до відповідачки ставилась як до дитини. І тоді, і зараз здоров`я позивачки було задовільним. ОСОБА_20 вказав, щоб бажав би у такому ж віці мати таке ж здоров`я як у ОСОБА_7 , вона перебуває у здоровому глузді. Переїзд відповідачки до ОСОБА_7 був з метою догляду за останньою, домовленостей з приводу того, що позивачка має щось взамін догляду надати ОСОБА_2 . ОСОБА_20 невідомі. Свідок повідомив, що після деокупації с.Боромля у 2022 року заходив до ОСОБА_7 , яка проживає у нормальних умовах, ніяких ознак голодування, насильства немає, але вона погано відгукувалась про ОСОБА_2 , при свідкові кричала на племінницю, агресивно поводила себе, у неї такий характер, з нею складно спілкуватись, вона спричиняє конфлікти, суть претензій позивачки до племінниці та її поведінка ОСОБА_20 незрозумілі.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_21 , який проживає у с.Першотравневе Боромлянської громади, суду пояснив, що ОСОБА_7 є його двоюрідною сестрою, також знає відповідачку та її мати. ОСОБА_21 знав і чоловіка позивачки ОСОБА_22 . Свідок стверджував, що ОСОБА_7 має агресивний характер, вона «переманила» ОСОБА_2 жити до себе, постійно кажучи племінниці, що вона сама не перезимує, тому просила переїхати до неї, ініціатива переїзду відповідачки до с.Боромля була з боку ОСОБА_7 , вона хотіла, що племінниця її доглядала, у них була розмова, що позивачка оформить будинок у с.Боромля на племінницю. ОСОБА_7 після укладення договору знала і розуміла, що вже не є власницею будинку. ОСОБА_2 взялась доглядати тітку ОСОБА_7 по проханню своєї матері, оскільки своїх дітей вона не має. Текст договору дарування свідок не бачив, але вважав, що у договорі було передбачено утримання. Позивачка дуже агресивна за характером, ОСОБА_21 причин такої поведінки до племінниці наразі не розуміє, відповідачка все робить як належить, а ОСОБА_10 цього не цінить, шукає найменший привід для скандалу, влаштовує істерику, проявляє злобу, хоча племінниця приводів для цього не дає, краще, ніж рідні діти дбає про неї, позивачка через скандали ніби отримує задоволення.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_23 пояснила, що позивачка є родичкою її чоловіка, їй відомо, що позивачка хотіла, щоб племінниця ОСОБА_2 переїхала до неї жити у с.Боромля і доглядала за нею. Свідок питала у позивачки чи не буде претензій з приводу переїзду племінниці з боку дітей покійного її чоловіка, а ОСОБА_7 казала, що оформить «дарственну», тоді і претензій не буде. Після укладення договору дарування ОСОБА_2 переїхала з с.Бранцівка жити з родиною у с.Боромля, позивачка говорила племінниці робити ремонт, що вона заважати не буде. Подарувати будинок племінниці це так придумала позивачка сама. Чи було дарування будинку умовою догляду відповідачкою своєї тітки ОСОБА_23 не знає. Після переїзду племінниці до ОСОБА_7 остання почала казати, що вони все роблять "не по її".

Показання указаних свідків не підтверджують викладені у позові обставини про те, що нібито саме відповідачка ОСОБА_2 , яка постійно проживала у с.Бранцівка Краснопільського району, звернулась до позивачки з пропозицією переїхати жити до у с.Боромля, щоб доглядати та допомагати, і що після переїзду ОСОБА_2 нібито шляхом умовлянь та психологічного тиску, який мотивований тим, що за її догляд та труди вона б хотіла, щоб будинок позивачки після її смерті належав їй, вмовила останню вчинити правочин щодо її будинку у своїх інтересах.

Свідки також не підтвердили факт нездатності розуміти ОСОБА_7 за своїм станом здоров`я у 2018 році значення "дарування будинку" та наслідків у виді переходу права власності на об`єкт дарування до племінниці.

У справі немає належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності волі у позивача ОСОБА_7 під час укладення оспорюваних договорів дарування, зокрема неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Як уже зазначалось судом вік позивача, її стан здоров`я, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним.

Наступна зміна рішення позивачки або ставлення до його наслідків після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки у позивачки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договорів дарування, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договорів під час укладення таких правочинів. Крім того, позивачем не доводилося, що відповідачка ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у можливості користування будинком та вчиняє дії з її виселення, що свідчить про відсутність порушених прав у позивача. Також позивачка, крім її тверджень неналежного ставлення до неї ОСОБА_2 та її чоловіка, не надала доказів цих обставин. Таких обставин не підтвердили допитані свідки. Виклик позивачкою працівників поліції 25.07.2022 за відсутності зафіксованих останніми фактів неправомірної поведінки відповідачки чи членів її родини, не може бути саме по собі доказом тих обставин, на які вказувала ОСОБА_7 (а.с.117).

Єдиним приводом звернення до суду про який вказала позивачка є те, що вона у 2022 році дізналась, що вже не є власницею спірного будинку. У цьому контексті суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що ОСОБА_7 вважала, що укладає договір довічного утримання, оскільки відповідно до вимог статей 334, 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду) з дня державної реєстрації відповідно до закону права власності на нерухоме майно, тобто одразу після нотаріального посвідчення договору.

Суд бере до уваги доводи, викладені у відзиві, що позивачка укладала до спірних правочинів різні договори - оренди землі, кредиту, купівлі-продажу (а.с.54-63), також вона зверталась до нотаріуса для оформлення спадщини на спірний будинок, а потім щодо приватизації земельної ділянки, після чого - для оформлення договорів дарування, що вказує на її обізнаність щодо укладення договорів, які стосуються переходу права власності на нерухоме майно.

До укладення договорів нотаріусом позивачку було попередньо ознайомлено з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладені сторонами правочини, що підтверджується змістом оспорюваних договорів, підписаних позивачем. Сторони укладених договорів дарування ствердили, що ці договори не мають характеру фіктивних та удаваних угод. Дарувальник ствердив, що дарування відповідає її дійсним намірам (пункти 10 договору дарування житлового будинку, пункт 4.5 договорів дарування земельної ділянки). У преамбулі договорів йдеться про те, що сторони діють вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно і на власний розсуд, без будь-якого примусу, бажаючи настання реальних наслідків, перебуваючи при здоровому розумі і ясній пам`яті.

Отже, зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню.

У відзиві представник відповідача ОСОБА_14 просив відмовити також у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, сплачена позивачкою сума судового збору не підлягає покладенню на сторону відповідача.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 червня 2023 року.

Сторони:

Позивач

ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач

ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Суддя М.В.Щербаченко