Справа № 2-400/2010

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року смт Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Макаренко Л.Л.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

позивач АТ «Укрсиббанк»,

стягувач ТОВ «Вердикт Капітал»,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новгородка заяву ОСОБА_1 про скасування забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , звернувся до суду з письмовою заявою в якій просить скасувати заходи забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон України застосовані відносно нього згідно ухвали Новгородківського районного суду від 10.08.2010 року, оскільки вважає, що це порушує його права.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили. Жодних клопотань від останніх на адресу суду не надходило.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, беручи до уваги, що неявка останніх не перешкоджає розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування забезпечення позову суд розглянув вказану заяву в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах без участі учасників справи.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , дослідивши наявні, відповідні матеріали, суд вважає, що заява про скасування забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до преамбули Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 10.08.2010 року у цивільній справі № 2-400/2010 року за клопотанням позивача ПАТ «УкрСиббанк» було тимчасово обмежено право виїзду за межі України відповідачам: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , до моменту виконання зобов`язань у повному обсязі по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.05.2008 року.

Згідно повідомлення з Державної прикордонної служби що надійшло до суду 05.10.2010 року, на виконання ухвали суду від 10.08.2010 року було повідомлено, що інформацію про ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 було уведено до бази осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Заочним рішенням Новгородківського районного суду від 21.10.2010 року позов ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договорі у сумі 164212 грн 46 копійок та судові витрати в розмірі 1762 грн 12 копійок. Рішення набрало законної сили 24.12.2010 року.

На виконання рішення суду за заявою представника позивача, були видано виконавчі листи.

В подальшому, постановою начальника відділу державної виконавчої служби Новгородківського РУЮ Бойка В.А. 26.03.2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-400 виданого Новгородківським районним судом 21.11.2010 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору у сумі 164212 грн 46 копійок та судові витрати в розмірі 1762 грн 12 копійок.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23.04.2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні відкритого на підставі заочного рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.10.2010 року з ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс» (яке в подальшому протоколом загальних зборів учасників товариства було перейменовано на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»).

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви та розгляду її судом) позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать

відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати

майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов

про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим

особам.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову) передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках якщо: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 3) проти нього порушено кримінальну справу - до закінчення провадження у справі; 4) він засуджений за вчинення злочину - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань; 6) він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з`ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; 7) він підлягає призову на строкову військову службу - до вирішення питання про відстрочку від призову; 8) щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі; 9) він за вироком суду визнаний особливо небезпечним рецидивістом чи перебуває під адміністративним наглядом міліції - до погашення (зняття) судимості чи припинення нагляду.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що згаданий Закон передбачає декілька підстав та умов, за яких можливе обмеження права громадянина України на виїзд за кордон, серед яких відсутня така підстава як забезпечення позову у цивільній справі. У статті 150 ЦПК України також відсутній такий вид забезпечення позову як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Верховний Суд України роз`яснив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Крім цього, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Суд зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.

Обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення такої заборгованості. Дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості. (п.122 і 124 рішення ЄСПЛ у справі «Рінер проти Болгарії»).

Враховуючи, що застосоване ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2010 року у справі № 2-400/2010 обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України повинно мати тимчасовий характер, проте триває більше дванадцяти років, позивачем (стягувачем) не надано інформації щодо виконання рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.10.2010 року, або інших доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання вказаного рішення, зважаючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вживалося як захід забезпечення позову, тому слід дійти висновку про непропорційність застосованого до ОСОБА_1 обмеження з метою такого застосування.

Суд при вирішенні питання скасування заходу забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження відповідача ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України враховує практику Верховного Суду щодо вказаного питання, зокрема, що на час постановлення оскаржуваної ухвали цивільним процесуальним законом не було передбачено такого заходу забезпечення позову, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (Постанова Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі № 368/519/18).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, та подальше застосування обмеження у праві виїзду закордон ОСОБА_1 не буде виправданим, однак буде таким, що порушує права людини, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав і основоположних свобод, тому слід дійти висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, в частині тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , які були здійснені на підставі ухвали Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2010 року.

Керуючись ст.ст.158, 258, 261, 270, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову по цивільній справі № 2-400/2010 за позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, в частині тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до моменту виконання зобов`язань у повному обсязі по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.05.2008 року, які були здійснені на підставі ухвали Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2010 року.

Ухвалу суду направити на виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її повного складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є. ПОДЛІПЕНЕЦЬ