КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/2756/20 Головуючий у І інстанції Радзівіл А.Г.
Провадження №22-ц/824/757/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційніскарги Головного управління Національної поліції у Київській області та Державної казначейської служби України на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання та незаконного застосування запобіжного заходу, а також відшкодування (повернення) сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вище названим позовом посилаючись на те, що 28 січня 2020 року слідчий слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - СВ Броварського ВП ГУ НП Київській області) вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР, Реєстр) відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, та 29 січня 2020 року розпочав досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000225.

08 лютого 2020 року слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області за участю працівників підрозділів, що здійснюють оперативно-розшукову в межах кримінального провадження № 0000225 від 29 січня 2020 року було проведено обшук будинку, домоволодіння, а також приміщень, за вищезазначеною адресою, де проживає позивач та члени його сім`ї та родичі.

Так, близько 18 год. 00 хв., почувши крики й побачивши, що на територію подвір`я проникли невстановлені особи в масках та зі зброєю, позивач та ОСОБА_2 зачинилися в гаражі. У подальшому невідомі особи зламали двері гаражу та увійшли до нього. Як виявилося, це були оперативні працівники. Після цього один із них за відсутності на те будь-яких підстав завдав ОСОБА_2 сильний удар у груди прикладом автомата, від чого той упав на підлогу. У свою чергу, ОСОБА_1 завдали удар ногою в голову, внаслідок чого він дістав розсічення брови (садно над лівим оком) й також впав на підлогу. Оперативні працівники наносили йому численні удари руками й ногами у взутті в різні частини тіла, вимагаючи зізнатися, де знаходяться наркотичні засоби, автомат і набої, а також погрожували поміщенням в ізолятор тимчасового тримання та стверджували, що його малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відправиться до дитячого будинку, якщо позивач не робитиме всього, що накажуть оперативні працівники. Він неодноразово наголошував, що не зберігає жодних заборонених речей і просив припинити зазначені протиправні дії, однак оперативних працівників це не спиняло. Навіть при проведенні обшуку відеозйомка час від часу припинялася й оперативні працівники продовжували бити позивача.

З самого початку йому одягли на руки кайданки, а ОСОБА_2 - пластикові затяжки (які в подальшому теж замінили на кайданки). У той же час протокол його затримання був складений лише 09 лютого 2020 року з вказівкою на фактичне затримання о 01 год. 00 хв. ночі. Таким чином, близько семи годин він був затриманий за відсутності на те законних підстав. Протягом вказаного часу позивач не мав процесуального статусу підозрюваного та не наділявся правами, передбаченими частиною 3 статті 42 КПК України й іншими нормами Кодексу. Внаслідок цього він був позбавлений можливості скористатися послугами адвоката (захисника), ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення обшуку, заявляти клопотання, відводи тощо. Пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного була вручена йому лише вночі 09 лютого 2020 року. Більше того, щодо ОСОБА_2 протокол затримання взагалі не складався. Близько 19 год. 30 хв. за адресою проведення обшуку також прибув знайомий позивача ОСОБА_4 , бажаючи відремонтувати в нього свій телефон. Утім, оперативні працівники наказали йому стати поруч із ОСОБА_2 та одягли на нього кайданки. Протокол затримання ОСОБА_4 правоохоронцями не складався.

Відтак, оперативні працівники завідомо незаконно затримали трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (позивач був затриманий набагато раніше, ніж зазначено в протоколі, а в інших двох випадках протоколи не складалися взагалі).

09 лютого 2020 року позивачу вручили повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, - незаконне придбання та зберігання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Підставою для цього стали згадані раніше дії Оперативного працівника. Цього ж дня о 04 год. 55 хв. ранку слідчий допитав ОСОБА_1 в якості підозрюваного, про що було складено протокол.

Водночас, за переконанням позивача, де-факто статус підозрюваного він набув значно раніше - починаючи з 28 січня 2020 року, коли слідчий вніс відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. У протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28 січня 2020 року та рапорті дільничного офіцера поліції Броварського ВП ГУ НП в Київській області Валентина Чорнойвана прямо вказується, що психотропну речовину за адресою: АДРЕСА_1 зберігає саме ОСОБА_1 . Крім того, у витязі з ЄРДР (номер кримінального провадження: 0000225) зазначається: «Громадянин ОСОБА_5 , який проживає на території Броварського району незаконно зберігає за місцем свого проживання психотропну речовину «амфетамін» (ЄО 2246)?. За жодних сумнівів, літера «А», що вживається в даному реченні, є заголовною буквою його імені - « ОСОБА_6 ». Усе це свідчить про те, що уповноважені особи органу досудового розслідування підозрювали його у вчиненні злочину з самого початку - починаючи з 28 січня 2020 року, тобто безпосередньо з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Таким чином, його незаконне кримінальне переслідування (перебування під слідством) розпочалося саме того дня, а не з дня проведення обшуку чи вручення йому повідомлення про підозру.

Крім того, майже всі процесуальні документи, зокрема, протокол обшуку від 08 лютого 2020 року, пояснення від 08 лютого 2020 року та протокол допиту підозрюваного від 09 лютого 2020 року, надавалися ОСОБА_1 виключно на підпис. Слідчі не пропонували йому ознайомитися зі змістом цих документів і навіть не цікавилися, чи є в нього відповідні зауваження, заперечення або доповнення. Таким чином, все зводилося до звичайних механічних дій - позивач ставив підпис усюди, де правоохоронці наказували йому це зробити. Побоюючись за свого малолітнього сина (як вже було зазначено, Оперативні працівники погрожували, що він відправиться до дитячого будинку, якщо він не робитиме всього, що йому накажуть), він беззаперечно виконував вказівки Оперативних працівників.

10 лютого 2020 року прокурором Броварської місцевої прокуратури було винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні за № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та кримінальному провадженні за № 0000393 від 09 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, в одне провадження за № 0000225.

03 квітня 2020 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області було прийнято постанову про закриття стосовно ОСОБА_1 кримінального провадження № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України - у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримати. Копія постанови була отримана ним та його захисником Щиголем В.В. 06 квітня 2020 року.

З урахуванням того, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закриття кримінального провадження (частина 1 статті 203 КПК України), строк домашнього арешту, застосованого до нього (який він розцінює як позбавлення волі), фактично склав 52 дні.

У той же час завдану ОСОБА_1 моральну шкоду він оцінює в 400000 грн. Цей розмір обумовлюється моральними стражданнями, котрі були заподіяні йому внаслідок:

1) незаконного кримінального переслідування, що розпочалося 28 січня 2020 року;

2) завідомо незаконного затримання;

3) катування його та його знайомих;

4) фабрикації Оперативним працівником доказів для штучного доведення його винуватості у вчиненні злочину;

5) викрадення належного йому, членам його сім`ї та його родичам майна;

6) повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, якого він насправді не вчиняв;

7) утримання його протягом понад двох днів у ізоляторі тимчасового тримання (позбавлення волі);

8) застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, загальний строк якого склав 52 дні (що також розцінюється ним як позбавлення волі).

Починаючи з 08 лютого 2020 року ОСОБА_1 відчуває занепокоєння, розчарування, страх, тривогу та перебуває в стресовому стані. Дії, вчинені працівниками правоохоронних органів щодо нього, членів його сім`ї, родичів та знайомих призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також погіршення відносин з оточуючими людьми, викликали в нього депресивний настрій, почуття незахищеності, пригніченості й безпорадності, які тривають дотепер. Після всього, що відбулося позивачу складно адаптуватися до зовнішніх змін і він повністю втратив здатність насолоджуватися життям. Він значно переймається за свою подальшу долю та зневірився у правоохоронній системі.

Крім того, разом із моральною шкодою просить також стягнути з відповідача на його користь 75 000 грн. - суму, сплачену в зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 400000 грн. моральної шкоди, та 75000 грн. в якості відшкодування суми, сплаченої ОСОБА_1 у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 100000 грн. завданої органами дізнання та досудового слідства.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України) шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 75000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне Управління Національної поліції в Київській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого вважає оскаржуване рішення суду незаконним і необґрунтованим.

В доводах апеляційної скарги Головне управління Національної поліції в Київській області зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або страт немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної йому шкоди.

На підставі викладеного, Головне Управління Національної поліції в Київській області просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України подалаапеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги Головне управління Державної казначейської служба України в Київській області зазначає, що був не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не був учасником спірних відносин і не володів будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, вважає, що Державна казначейська служба України в жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала з ним в жодні правовідносини і жодної шкоди позивачеві не завдало.

Крім того вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що предмет спору в даній справі не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. А тому сума у розмірі 75000 грн. щодо відшкодування судових витрат є безпідставно збільшена.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, Державна казначейська служба України в Київській області просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що доводи апелянта, щодо відсутності розрахунку вартості правої допомоги не відповідають дійсності.

Крім того, апелянт не подав клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_1 просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представники Головного управління Національної поліції у Київській області та Державної казначейської служби України апеляційні скарги підтримали.

ОСОБА_7 та його представники адвокати - Щиголь В.В. та Щиголь О.В. заперечували проти задоволення апеляційних скарг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2020 року слідчий слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, та 29 січня 2020 року розпочав досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000225. (а.с. 32-33)

Підставою для цього стала заява ОСОБА_8 , у якій стверджувалося, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зберігає психотропну речовину - амфетамін. (а.с. 29)

31 січня 2020 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання слідчого Броварського ВП ГУ НП в Київській області Семенога О.В., погодженого із прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області Ковальчук Т.В. про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 від 29 січня 2020 року - задоволено. (а.с. 50-50а)

Згідно протоколу обшуку від 08 лютого 2020 року, 08 лютого 2020 року слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області за участю працівників підрозділів, що здійснюють оперативно-розшукову в межах кримінального провадження №0000225 від 29 січня 2020 року було проведено обшук будинку, домоволодіння, а також приміщень, за вищезазначеною адресою, де проживає позивач та члени його сім`ї та родичі. (а.с. 55-64)

09 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено із протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. (а.с. 83-86)

09 лютого 2020 року позивачу вручили повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, - незаконне придбання та зберігання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Підставою для цього стали згадані раніше дії оперативного працівника. Цього ж дня о 04 год. 55 хв. ранку слідчий допитав ОСОБА_1 в якості підозрюваного, про що було складено протокол. (а.с.93-95)

09 лютого 2020 року ОСОБА_1 був допитаний в якості підозрюваного (початок допиту о 04 год. 55 хв., допит закінчено о 05 год. 10 хв.) (а.с. 102-103)

10 лютого 2020 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000225 від 29.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та № 0000393 від 09.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України об`єднано в одне провадження № 0000225, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслдідувань.(с. 105-106)

20 березня 2020 року на запит адвоката Щиголя В.В. т.в.о. начальника ІТТ № 5 ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 утримувався в Ізоляторі тимчасового тримання № 5 ГУНП в Київській області в період з 06:30 09 лютого 2020 року по 11:02 11 лютого 2020 року.При поміщенні в ІТТ № 5, 09 лютого 2020 року о 06:30 хв., вказана особа скаржилась на біль у серці, про що свідчить запис в журналі первинного обстеження і реєстрації медичної допомоги особам, які тримаються в ІТТ. Від виклику швидкої допомоги ОСОБА_1 відмовився. Скарг до працівників ІТТ не має, про що свідчить запис в журналі заяв,скарг та пропозицій затриманих і взятих під варту осіб в ІТТ № 5 ГУНП в Київській області. Під час поверхневого огляду 09 лютого 2020 року о 06:30 хв., працівниками ІТТ №5 ТУ НП в Київській області у гр. ОСОБА_1 , було виявлено тілесні ушкодження, а саме: садина над лівим оком. Як пояснив ОСОБА_1 тілесні ушкодження отримав до поміщення в ІТТ№ 5, претензій до працівників ІТТ № 5 не має. Факт отримання тілесних ушкоджень було зареєстровано в журналі ЄО Броварського ВП ГУ НП в Київській області № 3306 від 09 лютого 2020 року. (а.с. 161)

11 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області задоволено клопотання слідчого, застосовано до ОСОБА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 09 квітня 2020 року з покладенням наступних процесуальних обов`язків:

- заборонити ОСОБА_1 в період з 22 години по 07 годину залишати місце проживання: будинок АДРЕСА_1 ;

- з`являтися за кожною офіційною вимогою до Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Броварської місцевої прокуратури та Броварського міськрайонного суду Київської області. (а.с. 115-116)

03 квітня 2020 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області було прийнято постанову про закриття стосовно ОСОБА_1 кримінального провадження № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України - у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримати. (а.с. 156-160) Копію вказаної постанови ОСОБА_9 отримав 06 квітня 2020 року, як вбачається із його підпису на постанові.

З урахуванням того, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закриття кримінального провадження (частина 1 статті 203 КПК України), строк домашнього арешту, застосованого до ОСОБА_1 фактично склав 52 дні.

В матеріалах цивільної справи також міститься: характеристика на ОСОБА_1 надану сільським головою Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 04 березня 2020 року за № 140/02-25, у якій зазначається, що ОСОБА_1 зарекомендував себе із задовільної сторони. Заяв чи скарг за час проживання в с. Погреби на його негативну поведінку від жителів села не надходило. (а.с. 65); копія довідки від 22.11.2017 року за № 945 видана ОСОБА_1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебував в період з 12 грудня 2016 року по 09 лютого 2017 рік, 06. квітня 2017 року по 07 червня 2017 року, 07 серпня 2017 року по 06 жовтня 2017 року (а.с.67); копія свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 ,серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2019 року, батьком вказаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_11 (а.с. 66).

Також у матеріалах справи містяться фотокартки із зображенням пошкоджених дверних замків на гаражі, дверей у літній прибудові, поцілена також у дах літньої кухні стріла, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 135-157)

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та визнаючи розмір такої шкоди суд першої інстанції виходив з тривалості часу, вимушеності змін у звичайному способі життя ОСОБА_1 , а також особисте відношення до вказаної події. Суд встановив, що позивач дійсно переніс моральні страждання, які були викликані нервовим напруженням, порушенням нормальних життєвих зв`язків, у тому числі із своєю співмешканкою, яка є матір`ю його сина ОСОБА_11 , батьками позивача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У відповідності до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю? та іншими актами законодавства.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Колегія суддів, оцінюючи висновки суду першої інстанції, в повному обсязі погоджується з наявністю обґрунтованих підстав для часткового задоволення позову, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконним звинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, йому було завдано моральної шкоди, що в результаті проведених дій органами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України відносно ОСОБА_1 в період із 08 лютого 2020 року по 03 квітня 2020 року, йому дійсно була завдана моральна шкода, оскільки останній переніс моральні страждання, які були викликані нервовим напруженням, порушенням нормальних життєвих зв`язків, в тому числі і відносин із своєю співмешканкою ОСОБА_11 , батьками, оскільки окрім фізичних страждань, душевних переживань, ОСОБА_1 перебував в період із 09 лютого 2020 року по 11 лютого 2020 року під вартою, а з 11 лютого 2020 року по 03 квітня 2020 року перебував під домашнім арештом, що викликало в нього депресивний настрій, почуття незахищеності, пригніченості й безпорадності, недовіру до правоохоронної системи, які тривають дотепер. Крім того, відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду здійснюється незалежно від вини, а тому, доводи апелянтів в цій частині розцінюються колегією суддів критично і до уваги не приймаються.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18); Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 08.04.2020 у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22.07.2020 у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02.09.2020 у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09.06.2021 у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), 26.01.2022 у справі № 607/25039/19 (провадження № 61-6838св21).

Що ж до доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що жодні права та інтереси позивача Казначейство не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, у зв`язку з цим відсутні підстави для відшкодування Державною казначейською службою України у Київській області завданої позивачу шкоди, то вони на думку апеляційного суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до покладених завдань та в установленому законодавством порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 15.04.2015 за №215). Враховуючи наведене, шкода, завдана позивачу незаконними діями органом державної влади, відшкодовується за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України.

Щодо доводів Державної казначейської служби України про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, а також щодо завищення розміру цих витрат, то з такими доводами колегія суддів не погоджується виходячи з того, що ці доводи Державна казначейська служба обґрунтовує з посиланням на норми Цивільного процесуального кодексу. Разом із тим, позивач стягує витрати на правову допомогу понесені ним в рамках кримінального провадження, отже норми Цивільного процесуального кодексу застосуванню не підлягають. Стягнення витрат на правову допомогу передбачено статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Витрати на правову допомогу слід розглядати, як шкода яка була заподіяна в розумінні статті 1176 ЦК України.

Як вбачаться з матеріалів справи підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 25 лютого 2020 року, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06 квітня 2020 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 06 квітня 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦІІК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦІІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційних скаргах, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Київській області та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 20 липня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: