Номер провадження: 22-ц/813/3015/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2022 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що від шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06 серпня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, місцем проживання спільної дитини визначено в судовому порядку не було, однак син продовжив проживати разом із відповідачем ОСОБА_1 ..

Позивач зазначає, що після припинення спільного проживання сторін, ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, не інформує щодо фізичного та психологічного стану здоров`я дитини, створює перешкоди у спілкуванні, не відчиняє двері для зустрічі з дитиною, не відповідає на телефонні дзвінки, налаштовує дитину проти нього та створює у дитини негативне уявлення про батька, внаслідок чого порушуються його права, як батька. Зазначав також, що у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо порядку участі кожного у вихованні сина, проте зважаючи на його бажання бачитись з дитиною та займатись її вихованням, позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки перешкоди у спілкуванні з сином штучно створені самим позивачем, він не платив аліменти і в його уявленні з метою психологічного тиску на відповідачку. Позивач нічого не зробив, щоб поновити нібито порушені його права, як батька, позивачем не надано документи та повну достовірну інформацію щодо порушених своїх прав. Позивач хворіє на туберкульоз, тому відповідачка не бажає спілкуватись з ним, оскільки існує загроза життю та здоров`ю їх спільної дитини, та другої малолітньої дитини відповідачки, якій 1 місяць і її теперішньому чоловікові. До звернення позивача до суду, існує заборгованість по сплаті аліментів протягом 18 місяців, тобто позивач не хотів утримувати їх спільну дитину, але бажає з нею спілкуватись. Після розірвання шлюбу позивач не переймався протягом тривалого часу щодо виховання сина, тому вважає, що будь-які його права не порушені, оскільки він не проявляв батьківських почуттів і фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд зобов`язав ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд визначив наступний спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних побачень батька з сином наступним чином:

- необмежене спілкування з ОСОБА_3 засобами телефонного, поштового та електронного зв`язку за допомогою мережі Інтернет;

- побачення кожну першу та третю неділі місяця з 11 години 00 хв. до 18 години 00 хв. за місцем проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць за бажанням дитини без присутності матері;

- побачення кожну другу та четверту суботу місяця з 15 години 00 хв. до 18 години 00 хв. за місцем проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць за бажанням дитини без присутності матері;

- побачення кожного четверга місяці з 17 години 00 хв. до 19 години 00 хв. з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька або інших місць без присутності матері;

- за погодженням з ОСОБА_1 надати можливість зустрічі також і в інші дні впродовж тижня не порушуючи режиму дня та відпочинку ОСОБА_3 ;

- побачення кожного 17 лютого (день народження ОСОБА_3 ) кожного року з 14 години 00 хв. до 16 години 00 хв.;

- побачення за місцем проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць за бажанням дитини за домовленістю між батьками під час осінніх та весняних шкільних канікул не менше п`яти діб, в зимовий період не менше семи діб, а в літній період не менше чотирнадцяти діб;

- кожного непарного року спільне святкування разом з ОСОБА_3 Нового року, Різдва Христового, за місцем проживання батька або інших місць за бажанням дитини без присутності матері;

- кожного парного року спільне святкування разом з ОСОБА_3 Великодня, за місцем проживання батька або інших місць за бажанням дитини без присутності матері;

- побачення для святкування разом з ОСОБА_3 дня народження його батька ОСОБА_2 з 11 години 00 хв. до 13 години 00 хв. 25 червня кожного року за місцем проживання батька або інших місць за бажанням дитини без присутності матері;

- зобов`язати ОСОБА_1 за один день до дня зустрічі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_2 , в телефонному режимі або шляхом направлення смс-повідомлення надавати точну інформацію щодо фактичного місцезнаходження дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це ОСОБА_2 особисто у день настання таких обставин.

В іншій частині позову відмовлено.

01 квітня 2022 року представник ОСОБА_2 адвоката Нижник Г.І. подав до суду заяву про залучення доказів витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат на правову допомогу адвоката, понесених позивачем під час розгляду справи в розмірі 10 500 грн.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2022 року клопотання про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 9 500 гривень. В іншій частині клопотання відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2022 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2022 року, та прийняти нове судове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та клопотанні про розподіл судових витрат в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року задоволено клопотання адвоката Колос В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою Електронного кабінету та власних технічних засобів.

21 березня 2023 року від адвоката Нижник Г.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Апеляційним судом також враховується наявність в матеріалах справи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому чітко викладена його позиції щодо суті спору.

21 березня 2023 року від органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі про дату судового засідання повідомленні належним чином та завчасно, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача та адвоката Колос В.М. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За ч. ч. 7-8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст. 150 СК України).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження №61-16244св21).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08 лютого 2023 року в справі №334/1202/20 (провадження №61-7951св/22).

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували в шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1150, серії НОМЕР_1 від 03 серпня 2013 року (т. 1 а.с. 14).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис №2664 та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 18.03.2015 видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 15).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року (справа №522/6576/19) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (т. 1 а.с. 16).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року (справа №522/17502/19) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання син ОСОБА_3 , щомісячно в розмірі 2 000 грн (т. 1 а.с. 126-137).

Згідно довідки Біляївського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.03.2021 №9499/30, наданої представником відповідача, в ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів за шість місяців за період з 01 жовтня 2020 року по 31 березень 2021 року в сумі 36 000 грн (т. 1 а.с. 152).

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Біляївського міськарайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Завальної В.М. по аліментам по виконавчому провадженню №63060807 від 30.05.2021, наданого позивачем ОСОБА_2 , в нього встановлено відсутність заборгованості по аліментам. Із вказаного розрахунку також вбачається, що ОСОБА_2 в період з 16.10.2019 до 30.05.2021 сплатив аліменти на суму 39 131 грн.

Отже матеріалами справи встановлено, що на момент звернення до суду із позовом в ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів (т. 1 а.с. 32).

Згідно довідок з Біляївської районної поліклініки №5 від 02.06.2021, ОСОБА_2 , 1993 р.н. на обліку у психіатра та лікаря-нарколога не стоїть (т. 1 а.с. 29-30)

За обліками МВС ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває, про що наявна довідка з Департаменту Інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ( т. 1 а.с. 31).

В позовній заяві позивач стверджує, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні із сином, починаючи з припиненням спільного проживання позивача з відповідачкою. Відповідач не відповідає на дзвінки позивача з метою його зустрічі з сином.

Судом першої інстанції було встановлено, що в 2021 році позивач прибув до школи до дитини, проте охорона садочка не дозволила йому з ним зустрітися, виник конфлікт, тому відповідачка зверталась із заявою до правоохоронних органів 30.11.2021, зазначене підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №52770 про кримінальне правопорушення від 30.11.2021 за заявою ОСОБА_1 ..

З наданого представником відповідача талона-повідомлення Єдиного обліку №52770 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) до Відділу поліції №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області 30.11.2021 від ОСОБА_1 , вбачається, що остання просить вжити заходи правового характеру щодо її колишнього чоловіка, який втручається в учбовий процес, коли їх спільний син знаходиться на уроках він здійснює психологічний тиск на дитину, внаслідок чого у їх спільного сина ОСОБА_3 виникає стресова ситуація та дитина страждає (т. 1 а.с. 141 а).

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_2 звертався до Уповноваженого Президента України з прав дитини, Офісу Президента України та до народного депутата України Горенюка О.О., з проханнями вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спілкування зі своїм батьком; вжиття заходів щодо примирення ОСОБА_2 із ОСОБА_1 для забезпечення права дитини на спілкування із обома батьками (т. 1 а.с. 18-26).

Згідно характеристики Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садка»№48 від 19.09.2019 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі слів матері ОСОБА_5 після офіційного розлучення, дитина перебуває на її вихованні, в дошкільний заклад дитину приводить та забирає матір (т. 1 а.с. 141).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно відповіді на лист від 28.01.2022 за №73 КНП «Дитячої міської поліклініки №3» ОМР перебуває на диспансерному обліку у невролога з травня 2021 року з діагнозом астено-невротичним синдромом (підвищена тривожність, фобії). Останнє звернення до невролога 04.01.2022. Під час усіх візитів до КНП «ДМП №3» ОМР дитину супроводжувала мати ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 143).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї Центру соціальних служб Одеської міської ради від 12.10.2021, який проведений у зв`язку із претензіями колишнього чоловіка щодо участі у вихованні сина та у зв`язку з тим, що син не бажає цього, встановлено, що всі потреби дитини у вихованні та навчанні, розвитку та спілкуванні задовольняють мати та вітчим. Дитина категорично відмовляється спілкуватись з батьком. Рідним татом називає вітчима (т. 1 а.с. 144-147).

Згідно Висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування від 15.02.2022 за №01-11/2471/3-вих., вбачається, що 02.11.2021 спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі проведено обстеження умов проживання батька, про що складено акт обстеження умов проживання та встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі 5 поверхового будинку, яке складається з 3-х кімнат, квартира суха та чиста, зроблений сучасний ремонт, житло оснащене необхідною побутовою технікою та меблями. Для дитини відведена окрема кімната, в якій є окреме ліжко, стіл для ігор та навчання; в наявності одяг та взуття по сезону, є іграшки, книжки, комп`ютер; батьком створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини.

Висновком зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також був визначений наступний порядок участі батька у вихованні малолітнього сина шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, І та III неділю кожного місяця з 11.00 год до 18.00 год, а також І та III суботу місяця з 15.00 год до 18.00 год у присутності матері до налагодження стосунків з дитиною; за погодженням з матір`ю, ОСОБА_1 та бажанням дитини, зустрічі в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня та відпочинку малолітнього ОСОБА_3 ; побачення кожного 17 лютого (день народження малолітнього ОСОБА_3 ), кожного року з 14.00 год до 16.00 год у присутності матері, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини; у дні народження, святкові дні та канікули за попередньою домовленістю між батьками (а.с. 103-109).

Отже, орган опіки і піклування провів дослідження даних обставин і висловив позицію про доцільність забезпечення участі батька у вихованні сина.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлюючи відповідний спосіб участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач проживає в Одеській області, має своє житло, в матеріалах справи відсутні докази щодо його негативної поведінки, позивач на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутності заборгованості по сплаті аліментів, а отже перешкод для спілкування ОСОБА_2 зі своїм сином суд не вбачає. Доказів негативного впливу батька на розвиток дитини судом не встановлено.

Суд також дійшов вірного висновку про те, що спілкування батька з сином повинно відбуватися без участі матері, оскільки сторони мають між собою напружені та неприязні стосунки.

При зустрічах батька з дитиною, за участю матері між ними можуть виникати сварки в присутності дитини, що може негативно впливати на психологічний та емоційний стан дитини, та не сприятиме налагодженню відносин між ними. Крім того, зустрічі батька з дитиною, за участю матері, обмежуватимуть права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування.

Судом також враховано, що батьком створено сприятливі умови для тимчасового знаходження у нього дитини, в його квартирі є окремо облаштована кімната, з усіма зручностями для його розвитку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, спрямоване на захист інтересів дитини.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона ніколи не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком, є не послідовними, та не приймаються до уваги, оскільки як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідачка категорично заперечує спілкування позивача із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не надавав матеріальної допомоги дитині, самоусунувся від його виховання, не цікавився його життям, та те, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не бажає спілкуватись з позивачем, та вважає своїм батьком теперішнього чоловіка відповідачки, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Так, під час розгляду даної справи, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи позивач ОСОБА_2 демонструє прагнення до спілкування з сином ОСОБА_3 , демонструє бажання брати участь в його вихованні та наполягає на наданні йому можливості зустрічатися з дитиною, в справедливому та рівному, в порівняно з відповідачкою, порядку.

З огляду на позиції сторін у справі та на наявні в матеріалах справи докази, в колегії суддів апеляційного суду не викликає сумнівів, що в силу як об`єктивних обставин, так і суб`єктивних чинників, та неприязних й конфліктних відносини сторін, після припинення сімейних стосунків, тривале роздільне проживання батька окремо від дитини та її матері призвело до фактичного домінування матері та її теперішнього чоловіка (вітчима) в житті сина та спричинило відповідний вплив на дитину.

На фоні конфліктних стосунків колишнього подружжя такий вплив має істотне значення для формування ставлення дитини до батька, на бажання зустрічатися, та на ставлення дитини до вітчима. Мати, зобов`язана усвідомлювати інтереси дитини, рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини, та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, має можливість морально підготувати його до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з сином.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не надавав матеріальної допомоги дитині, мав заборгованість по сплаті аліментів протягом 18 місяців, та сплатив таку заборгованість лише в травні 2021 року, самі по собі не можуть розглядатися як підстава для відмови батькові в особистому спілкуванні з дитиною.

Крім того, як було встановлено матеріалами справи на момент звернення до суду із позовом в ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що також свідчить про бажання позивача приймати участь у вихованні та утриманні своєї дитини. Роль батька у вихованні сина, наявність батька, який, при цьому, бажає брати участь у вихованні сина, є істотною та необхідною умовою для правильного виховання та розвитку дитини.

Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів, які вказували б на негативний вплив батька ОСОБА_2 на дитину.

Згідно п. 61 рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», згідно якого в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку. Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII).

Таким чином, суд першої інстанції враховуючи інтереси дитини та її вік, доводи сторін, баланс прав і обов`язків сторін спору, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, дійшов правильного та справедливого висновку про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, оскільки позбавлення батька права спілкуватись та виховувати свою дитини є надзвичайно серйозним заходом з боку держави. При цьому належних і допустимих доказів негативного впливу батька ОСОБА_2 на дитину, відповідачем не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Щодо вимог про скасування додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2022 року, слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що визначена представником позивача адвокатом Нижник Г.І. сума гонорару є необґрунтованою, такою що не відповідає ні складності справи, ні часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, тому просить відмовити в задоволенні клопотання про розподіл судових витрат.

Так, 01 квітня 2022 року представник ОСОБА_2 адвоката Нижник Г.І. подав до суду заяву про залучення доказів витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат на правову допомогу адвоката, понесених позивачем під час розгляду справи у розмірі 10 500 грн.

Додатковим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 9 500 гривень. В іншій частині клопотання відмовлено.

Задовольняючи частково клопотання та стягуючи судові витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 9 500 гривень, суд першої інстанції виходив із того, що згідно наданого адвокатом Нижник Г.І. був наданий детальний опис, в якому зазначено, що він приймав участь в судових засіданнях 30.08.2021, 20.09.2021, 08.11.2021, 21.02.2022, 30.03.2022 по справі №522/11435/21, вартість яких становить 10 500 грн. (10,5 год.), однак з матеріалів справи вбачається, що адвокат Нижник Г.І. брав участь в судових засіданнях: 30.08.2021, 08.11.2021, 25.11.2021, 21.02.2022, 30.03.2022, тобто у п`ятьох судових засіданнях, судові засідання 20.09.2021 та 20.12.2021 - не відбулись через не явку сторін, тому були відкладені, згідно довідок секретаря судового засідання. 25.11.2021 приймав учать у судовому засіданні, однак представник ОСОБА_6 не прохав у своїй заяві стягнути вартість участі у даному судовому засіданні. Тому з урахуванням вартості послуги, а саме участі представника у судовому засіданні сума, яка підлягає стягненню становить 2 500 грн (2 судових засідань по 0,5 год - 500 грн, 2 судових засідань 2 *1 000 грн = 2 000 грн). Решта вимог клопотання про стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу підтверджено документально, належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, витрати на правничу допомогу в розмірі 9 500 гривень, на переконання колегії суддів апеляційного суду є дійсно співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), розмір таких витрат відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2022 рокузалишити без змін.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 30 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда