Справа № 588/608/22
Провадження № 2/588/17/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судових засідань Лободи Т.С., представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Охтирської державної нотаріальної контори Охтирського районного нотаріального округу Воропай Валерій Вікторович, про визнання заповіту недійсним,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивачки адвокат Шершак-Гукова А.М. у липні 2022 року звернулась до суду з указаним позовом в інтересах ОСОБА_3 , який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько її довірительки ОСОБА_5 , який з 2011 року по день смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 також була зареєстрована та проживала за вказаною адресою з 22.02.2013 по 24.10.2017. Заяву про відмову від прийняття спадщини позивачка не подавала, тому прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з батьком на час смерті.

01.06.2021 ОСОБА_3 звернулася до Тростянецької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено. Також позивачці надано письмову відповідь про те, що після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа за № 580/2015 та 21.03.2016 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, посвідчені державним актом серії І-СМ № 006800, площею 3,97 га. Крім того, позивачці усно повідомлено, що спадкоємцем її батька за заповітом є ОСОБА_4 , якому було видано не одне, а три свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 327, 329 та 331 на три земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:1796, :00:001:1797 та :00:001:1798, які належали батькові на праві приватної власності.

Також, представник позивачки вказала, що у заповіті складеному ОСОБА_5 зазначено лише про його волевиявлення заповісти ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Люджанської сільської ради Тростянецького району, без зазначення її кадастрового номера, загальної площі та будь-якого правовстановлюючого документа, у якому вона зазначена. Тому, на думку представника позивачки, предметом заповіту є земельна ділянка, кадастровий номер якої не присвоєно, тобто земельна ділянка не була сформована, а відтак відсутня суттєва умова одностороннього правочину предмет договору. Відомості про дві інші земельні ділянки, що також належали ОСОБА_5 , які були отримані у власність ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, у заповіті взагалі нічого не зазначено, тобто волевиявлення у батька позивачки як спадкодавця на передачу трьох земельних ділянок було відсутнє.

Крім того, представник позивачки зазначила, що в заповіті відсутня ідентифікація фізичної особи ОСОБА_4 , зокрема відсутні відомості про дату його народження, номер реєстраційної картки платника податків, місце реєстрації, паспортні дані, тощо.

Також, представник позивачки вказала, що ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, не завжди усвідомлював свої дії, не міг керувати ними та не міг надавати їм належну оцінку, досить часто перебував у стані алкогольного сп`яніння, за наслідками часто перебував у безпорадному стані. Ознайомившись зі змістом заповіту та візуально оглянувши його, позивачка одразу помітила, що рукописні записи та підпис виконані не її батьком, в іншою особою.

Посилаючись на указані обставини, представниця позивачки просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на ім`я ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М. 14.11.2013 та зареєстрований у реєстрі за № 2446.

Ухвалою суду від 03.08.2022 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

В ході підготовчого судового засідання судом за клопотанням представниці позивачки витребовувалися документи з метою вирішення питання про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи, однак в подальшому представниця позивачки не підтримала заявленого нею у позовній заяві клопотання про призначення вказаної експертизи.

Ухвалою суду від 10.02.2023 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представниця позивачки позовні вимоги підтримала обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просила задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Також представник відповідача вказав, що стороною позивача не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачка вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно і судом у рішенні було надано оцінку відповідним доводам позивачки на які вона посилається у даному позові.

Третя особа, державний нотаріус Охтирської державної нотаріальної контори Охтирського районного нотаріального округу Воропай В.В. у судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спадковими спорами, однак позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Степанівка Сумського району Сумської області (а.с. 10- 12).

З довідки виданої Люджанським старостинським округом Тростянецької міської ради Сумської області від 27.05.2021 за № 47 вбачається, що ОСОБА_5 з 2011 року по 2015 рік та на день смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 (а.с. 15).

З довідки виданої Люджанським старостинським округом Тростянецької міської ради Сумської області від 12.04.2021 за № 7 вбачається, що ОСОБА_7 , з 22.02.2013 по 24.10.2017 була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

З метою оформлення права на спадщину за законом після смерті батька, позивачка 08.06.2021 звернулася до Тростянецької районної державної нотаріальної контори, однак нотаріус, на її заяву надав письмову відповідь про те, що після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа № 580/2015 та 21.03.2016 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки посвідчені державним актом серії І-СМ № 006800, площею 3,97 га. Також державним нотаріусом було зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки посвідчені державним актом серії ІІІ-СМ № 008011 та серії І-СМ № 006833, спадкоємцями якої позивачка не є. Крім того, нотаріус роз`яснив, що на підставі поданої позивачкою довідки про реєстрацію батька, останній фактично прийняв 1/3 частину спадкового майна після смерті своєї матері, яке не охоплене заповітом (житловий будинок), так як є спадкоємці першої черги, які спадщину прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 19).

Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 28.09.2022 за № 70173246 після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа за № 580/2015 та 21.03.2016 були видані свідоцтва про право на спадщину (а.с. 56-57).

З копії спадкової справи за № 580/2015, заведеної після смерті ОСОБА_5 вбачається, що останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27.03.2002, належала земельна ділянка площею 3,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанської сільської ради. За життя 14.11.2013 ОСОБА_5 склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Люджанської сільської ради Тростянецького району заповів ОСОБА_4 . Вказаний заповіт був посвідчений 14.11.2013 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 2446. Спадщину після смерті ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_4 прийняв подавши відповідну заяву до нотаріуса. 21.03.2016 державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В., який у порядку заміщення виконував обов`язки державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори були видані ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на успадковані після смерті ОСОБА_5 земельні ділянки, які належали останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27.03.2002, а саме: площею 3,5242 га із кадастровим номером :00:001:1796; площею 0,1518 га із кадастровим номером :00:001:1797; площею 0,2985 га із кадастровим номером :00:001:1798 (а.с. 58-73).

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 25.07.2022 по справі №588/1223/21 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Охтирської районної Державної нотаріальної контори Воропай Валерій Вікторович, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно. Зокрема суд визнав за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які розташовані по АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив (а.с. 179-183).

При ухваленні вказаного рішення суд встановив, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом, у якому спадкодавець ОСОБА_5 висловив своє волевиявлення на випадок смерті щодо розпорядження земельною ділянкою на користь нього, спадщину прийняв, оформив свої спадкові права та зареєстрував своє право власності на успадковані земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства.

Також суд зазначив, що доводи позивачки про те, що у заповіті складеному ОСОБА_5 зазначено лише про його волевиявлення заповісти своєму племіннику ОСОБА_4 одну земельну ділянку, що належала спадкодавцю без зазначення її кадастрового номера та будь-якого правовстановлюючого документа, у якому вона зазначена, не спростовують правомірність виданих ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину, зважаючи на те, що у державному акті на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27.03.2002, земельна ділянка зазначена як один об`єкт нерухомого майна, без визначення індивідуальних ознак її складових.

Крім того, суд вказав, що інші підстави, які б передбачали можливість для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, зокрема, визнання заповіту недійсним, судом не встановлені.

Вказане рішення Тростянецького районного суду Сумської області позивачка оскаржила до суду апеляційної інстанції та постановою Сумського апеляційного суду від 24.01.2023 було залишено без змін (а.с. 184-187).

При ухваленні даної постанови апеляційний суд встановив, що спадкодавцю ОСОБА_5 за життя належала на праві власності одна земельна ділянка площею 3,97 га, на яку йому був виданий державний акт на право приватної власності на землю, та вже після відкриття спадщини при виділенні в натурі та розробці технічної документації із землеустрою вказана земельна ділянка були поділена на три земельні ділянки: кадастровий номер :00:001:1796 площею 3,5242 га; кадастровий номер :00:001:1797 площею 0,1518 га та :00:001:1798 площею 0,2985 га, на кожну з яких в подальшому державним нотаріусом були видані оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а доводи апеляційної скарги щодо того, що спадкодавцю ОСОБА_5 належали на праві власності три земельні ділянки, а заповіт містить його волевиявлення лише щодо однієї земельної ділянки, - є помилковими.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже обставини, які встановлені вищезазначеними рішеннями суду не підлягають доказуванню в даній справі.

Також суд на підставі положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд визнає такими, що не підлягають доказуванню обставини на які посилалася представник позивача, та які встановлені рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.11.2012 по справі №1818/2088/2012, зокрема про те, що батько позивачки ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями (а.с. 188).

Відповідно до положень ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема вказаною нормою визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Положеннями ст. 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначені ст. 225 ЦК України зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як одну з підстав позову представниця позивачки зазначила те, що ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, не завжди усвідомлював свої дії, не міг керувати ними та не міг надавати їм належну оцінку, досить часто перебував у стані алкогольного сп`яніння, за наслідками часто перебував у безпорадному стані.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 19.06.2019 по справі №554/11179/13-ц підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи установлені фактичні обставини на підставі наданих сторонами доказів суд вважає, що стороною позивача не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що при посвідченні оспорюваного заповіту ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Самі по собі фактичні обставини установлені рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.11.2012 по справі №1818/2088/2012 про те, що батько позивачки ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями не підтверджують того факту, що в момент складення оскаржуваного заповіту він перебував у стані алкогольного сп`яніння та не розумів значення своїх дій.

Щодо інших доводів представника позивачки суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно п. 1.1-1.10, 2.1, 2.2 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Міністерством юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012 нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статтей 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1-3 Глави 11 Розділу І вказаного Порядку кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

Як вбачається із оспорюваного заповіту, посвідченого 14.11.2013 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 2446, у тексті заповіту зазначено: місце та дату його складання заповіту, прізвище, ім`я, по батькові дата та місце народження заповідача, його паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Також у заповіті викладене розпорядження спадкодавця ОСОБА_5 на випадок смерті про те, що належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанської сільської ради Тростянецького району він заповідає ОСОБА_4 . Заповіт містить підпис заповідача. Крім того, в заповіті вказано, що заповіт записаний нотаріусом зі слів заповідача ОСОБА_5 , до його підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний останнім о 11 год. 50 хв. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за № 2446 (а.с. 64).

Відтак, суд вважає, що вказаний заповіт було посвідчено нотаріусом у порядку та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи представника позивачки про те, що ОСОБА_5 не підписував заповіт ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами. У ході судового розгляду представник відповідачки не підтримала заявленого нею у позовній заяві клопотання про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи.

Також суд не погоджується з доводами представника позивачки про те, що предметом заповіту є земельна ділянка, кадастровий номер якої не присвоєно, тобто земельна ділянка не була сформована, а відтак відсутня суттєва умова одностороннього правочину предмет договору, зважаючи на таке.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27 березня 2002 року ОСОБА_5 належала на праві власності земельна ділянка площею 3,97 га, яка розташована на території Люджанської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 68).

Зазначений державний акт не містить відомостей про кадастровий номер земельної ділянки.

Згідно п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

З витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.02.2016 вбачається, що на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 27.01.2016 земельним ділянкам, які належали ОСОБА_5 на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27 березня 2002 року, були присвоєні кадастрові номери :00:001:1798, :00:001:1797 та :00:001:1796 (а.с. 69-70).

Отже, на момент складення заповіту ОСОБА_5 , апріорі не міг володіти інформацією про кадастровий номер земельної ділянки, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27 березня 2002 року та відповідно вказати такий номер у заповіті.

Доводи представника позивачки про відсутність у заповіті відомостей про дату народження ОСОБА_4 , номер реєстраційної картки платника податків, місце реєстрації, паспортні дані, суд приймає до уваги, однак такі обставини не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в ході судового розгляду стороною позивача не було доведено жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин для визнання заповіту недійсним. Відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Охтирської державної нотаріальної контори Охтирського районного нотаріального округу Воропай Валерій Вікторович, про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний нотаріус Охтирської районної Державної нотаріальної контори Воропай Валерій Вікторович, адреса: вул. Київська, 6, м. Охтирка, Сумська область, 42700.

Повне рішення суду складено 30.03.2023.

Суддя О. О. Огієнко