Справа № 752/7118/21
Провадження № 2/752/1075/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Гненик К.П.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Служба у справа дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, кварирою АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, кварирою АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, кварирою АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживає він із своєю сім`єю: сином - ОСОБА_7 та дочкою - ОСОБА_8 .

За рішенням виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих м.Києва віл 28 березня 1975 року за №699 на сім`ю була надана 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1 . Ордер на спірну квартиру №Г253147 від 10 квітня 1975 року був виданий його батьку - ОСОБА_9 , на його сім`ю: дружина ОСОБА_10 , син- ОСОБА_4 , син- ОСОБА_3 , син - ОСОБА_1 .

У вказаній квартирі проживали батьки та троє їх дітей до 1993 року.

На початку 1993 року ОСОБА_4 виїхав із квартири і проживає до теперішнього часу в іншому місці, адреса якого невідома.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_9 .

Наймачем квартири АДРЕСА_1 була його мати - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на 24 лютого 2021 року в спірній квартирі зареєстровано 7 осіб, зокрема: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які фактично не проживають в ній.

Зазначає, що відповідачі фактично не проживають у спірній квартирі понад рік без поважних причин, не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням він не створює.

Зазначає, що він позбавлений можливості оформити субсидію та приватизувати квартиру, оскільки в ній зареєстровані відповідачі, які більше року не проживають в квартирі та понад 10 років мають інші місця проживання, які йому невідомі.

Відсутність проживання в спірній квартирі понад рік без поважних причин підтверджується Актом №22 від 09 березня 2021 року.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 18 березня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 24 березня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощенного позовного провадження з повіомленням сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

24 травня 2021 року до суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву, відповідно до якого посилаються на таке.

10 квітня 1975 року батьком ОСОБА_9 було отримано Ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з 5 осіб, а саме батьки та діти, які проживали та були зареєстровані в ній.

Позивач після реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 добровільно залишив спірну квартиру та переїхав проживати до дружини в квартиру АДРЕСА_3 , де народилися двоє дітей - син ОСОБА_12 , 1997 року народження, та дочка ОСОБА_13 , 2001 року народження. Діти позивача були зареєстровані в спірній квартирі, оскільки там був зареєстрований позивач.

В зв`язку з тим, що позивач не проживав в спірній квартирі та не надавав кошти на сплату комунальних послуг, протягом 2003-2004 років батьки змушені були звернутися до суду з позовом про визнання позивача разом з дітьми такими, що втратили право користування житлом, однак в позові було відмовлено, оскільки були зареєстровані неповнолітні діти.

В подальшому відносини між батьками та позивачем були поганими, позивач і надалі не надавав кошти на утримання квартири.

Після смерті батька, розпорядженням №603 від 25 травня 2007 року особовий рахунок на квартиру було переведено на відповідача - ОСОБА_4 .

В 2018 році позивач попросив відповідачів та матір поселитися в спірну квартиру, оскільки для навчання потрібні кошти і його дружина здала в оренду квартиру АДРЕСА_3 , обіцяв сплачувати частину квартплати та комунальних послуг. Після вселення до квартири позивач з сім`єю почав конфліктувати, особливо з матір`ю, не допомагав їй, виникали сварки. Мати проживала в окремій кімнаті і майже не спілкувалася з позивачем. В сім`ї позивача постійно була нецензурна лайка, позивач зловживав алкогольними напоями. Після того, як позивач придбав велику собаку, донька відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_14 змушена була змінити місце проживання, оскільки були нестерпні умови для проживання.

В 2019 році відповідач ОСОБА_4 тимчасово, по декілька днів на тиждень, ночував у своєї доньки в квартирі АДРЕСА_4 , оскільки остання з втратою чоловіка потребувала допомоги.

В спірній квартирі знаходилися всі їх особисті речі, вони допомагали доглядати за хворою матір`ю, купували ліки та харчі, сплачували за лікування.

В грудні 2020 стан здоров`я матері погіршився, відповідачі постійно проживали в спірній квартирі доглядали матір та надавали допомогу. Після смерті матері відповідачами було організовано похорони.

В подальшому з`ясувалося, що за спірною квартирою рахуються борги за оплату комунальних послуг таквартплату, які в подальшому, протягом березня-квітня були сплачені відповідачами.

Також посилаються, що вони щомісяця надавали матері кошти, ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн., а ОСОБА_4 -500 грн. на оплату комунальних послуг, які вона віддавала дружині позивача для здійснення оплати, однак остання цього не робила.

Вважають, що акт №22 від 09 березня 2021 року є фіктивним, ніякої комісії ЖЕД не було, так як 09 березня 2021 року в спірній квартирі знаходилися відповідачі, позивач разом з донькою та запрошені ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а в подальшому ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , які в той день поминали матір, оскільки було 9 днів.

Після 09 вересня 2021 відповідачами було завезено до квартири будівельні матеріали з метою здійснення ремонту, однак позивач з сім`єю почали перешкоджати, в подальшому особисті речі знесли до однієї кімнати та закрили на замок, оскільки позивач почав частково виносити речі відповідачів з квартири.

Оскільки позивач та його сім`я перешкоджають користуватися спірною квартирою відповідачі змушені були звертатися до поліції щодо неправомірної поведінки позивача, однак безрезультатно. Вважають, що такі дії позивача порушують їх права на користування спірною квартирою, оскільки іншого житла для постійного проживання вони не мають. Вказана квартира була надана державою їх батькам та дітям, тому всі мають рівні права на користування, а бажання позивача приватизували квартиру для своєї сім`ї позбавить їх належного їм права користування житловим приміщенням

Виходячи з цього, просять відмовити в задоволенні позову.

27 травня 2021 року до суду надійшов Висновок Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації №100-7303 від 25 травня 2021 року, відповідно до якого Служба заперечує проти задоволення позовних та вважає, що малолітня ОСОБА_6 , 2010 року народження, зареєстрована та має право користування житловою площею за місцем реєстрації її батька - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , що відповідає вимогам чинного законодавства України. Також просили розглянути справу у відсутності представника Служби.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач з 29 листопада 1994 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім нього в квартирі зареєстровані також відповідачі в справі ОСОБА_3 з 29 листопада 1994 року , ОСОБА_4 з 25 листопада 1986 року та малолітня ОСОБА_6 / а.с. 24-26/.

Також встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає позивач з дружиною - ОСОБА_11 та дітьми: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Відповідно до Ордера на житлове приміщення №Г253147 від 10 квітня 1975 року виданого виконавчим комітетом Московської районної ради депутатів трудящих ОСОБА_9 , на сім`ю з п`яти осіб: він, жінка- ОСОБА_10 , син- ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , син- ОСОБА_3 , на право заняття квартири АДРЕСА_1 /а.с.15/.

З матеріалів справи вбачається, що особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 переведено на ОСОБА_4 , відповідно до розпорядження №603 від 25 травня 2007 року /а.с.86/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10 , відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 02 березня 2021 року /а.с.17/.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі 344/19735/19 (провадження № 61-13123св21) зазначено, що «Верховний Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів (див. постанову Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13 (провадження № 61-23089св19)).

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк».

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членами сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади Голосіївського району міста Києва, не приватизована, на сьогодні у ній зареєстровані, зокрема, позивач та відповідачі.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено показами свідків, що між позивачем та відповідачами виникли неприязні стосунки через спори та конфлікти з приводу користування спірною квартирою, що утруднюють їх спільне проживання в даній квартирі.

Вказане підтверджується зверненням відповідача ОСОБА_3 до Голосіївського УП ГУНП в м.Києві з заявою про те, що брат перешкоджає у доступі до квартири АДРЕСА_1 від 08 лютого 2021 року та заявою відповідача - ОСОБА_4 до Голосіївського УП ГУНП в м.Києві з аналогічного питання від 14 квітня 2021 року /а.с.85,109/.

Відомості зазначені в Акті №22 від 09 березня 2021 року щодо непроживання відповідачів у спірній квартирі та відсутності їх особистих речей, складений у присутності сусідів та засвідчений начальником ЖЕД №111 Авіловою А.П. не знайшли свого підтвердження під час з`ясування обставин справи та спростовуються показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , які показали, що 09 березня 2021 року перебували в спірній квартирі протягом дня і до вечора, будь-яких стронніх осіб щодо складання акту в квартирі не було.

Доказів про те, що відповідачі відсутні у спірній квартирі понад шість місяців саме без поважних причин, а також не цікавляться житлом та не зберегли з ним будь-якого зв`язку матеріали справи в собі не містять, також цих фактів не встановлено під час розгляду справи.

Також не знайши свого підтвердження доводи позивача щодо самостійного утримання спірної квартири, оскільки в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_4 було надано для огляду оригінали квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг у період 2020-2021 років.

Судом встановлено, що з 14 вересня 2010 року малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована у спірній квартирі за місцем реєстрації та проживання її батька - ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч.4,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

З точки зору ст.242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурногота соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для нього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Тобто, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто батьків.

Згідно з ч. 2 ст. 18 даного Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як член сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

Діти є членами сім`ї як матері, так і батька, не дивлячись навіть на неперебування ними в шлюбі та їх окреме проживання, і малолітня ОСОБА_6 була зареєстрована у спірній квартирі за місцем проживання свого батька.

Таким чином, право користування житловим приміщенням у дітей є похідним від права їх батьків, а тому відповідач - малолітня ОСОБА_6 набула права користування та проживання в спірній квартирі.

Виходячи з викладеного вбачається, що непроживання відповідачів в спірній квартирі носить вимушений характер, оскільки між позивачем та відповідачами виникають спори та конфлікти з приводу користування спірною квартирою, позивач заперечує проти проживання і користування нею відповідачами, у зв`язку з чим між сторонами склалися неприязні стосунки, що утруднюють їх спільне проживання в спірній квартирі.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.ст.77- 79ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Виходячи з викладеного вище, надані сторонами докази та заперечення, враховуючи покази свідків, суд вважає обгрунтованими твердження відповідачів щодо перешкод з боку позивача у користуванні спірною квартирою, їх непроживання в ній є поважним, а тому підстави для задоволення вимог позивача про визнання відповідачів такими, що втратили в право користуватися жилим приміщенням у спірній квартирі відсутні.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 29, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 9, 61, 64, 65, 71,72 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Служба у справа дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 червня 2023 року.

Суддя К.В.Машкевич