Справа № 206/5149/21
Провадження № 2/206/20/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Дерця В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визначення майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_4 ,

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

На початку 2003 року ОСОБА_1 (далі - позивач) познайомилась ОСОБА_5 та з березня 2003 року почали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , та вважали себе повноцінною сім`єю, проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом за рахунок спільних коштів придбали квартиру АДРЕСА_2 , відремонтували квартиру і проживали в ній. Впродовж 18 років ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, виховували доньку ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та онуку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виконували права та обов`язки - подружжя, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно вирішували всі побутові проблеми, купували товари, меблі, техніку для спільного користування, мали спільні витрати на утримання житла та його ремонт. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 в віці 58 років помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , видане 13 квітня 2021 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Поховання ОСОБА_5 здійснила ОСОБА_1 . 17 травня 2021 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №350/2021 за заявою рідного брата ОСОБА_5 . Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 можуть підтвердити свідки, також документи - квитанції, чеки, документи на покупки товарів, встановлення обладнання, виконання ремонту в квартирі, а також сумісними фотографіями та відеозаписами сумісного відпочинку, що зафіксовані на флеш-карті. Вважає, що вона має право на встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_5 однією сім`єю, визнання квартири за АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку даної квартири. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 3, 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368-370 Цивільного кодексу України, позивачка просила визнати факт проживання між нею та ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу на протязі з березня 2003 року по день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати об`єктом спільної сумісній власності подружжя позивачки та ОСОБА_5 - квартиру за АДРЕСА_2 ; визнати за нею право власності на 1/2 частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме - квартиру за АДРЕСА_2 . Стягнути з Відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 752 гривні 50 копійок.

Заперечуючи проти заявлених вимог, представником відповідача адвокатом Євтушенко О.В. подано відзив на позовну заяву (а.с.41-42) в якому зазначено, наступне. 12.11.2021 позивачка звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визначення майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку квартири. Відповідачем повністю заперечуються позовні вимоги, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними, з наступних підстав. Так позивачка у позові посилається на спільне проживання з ОСОБА_5 з березня 2003 року та придбання спільної квартиру АДРЕСА_2 . Проте жодних доказів спільного проживання та знайомства саме з 2003 року та не придбання квартири за спільні кошти позивачем - не надано. Крім того, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 21.12.2004 року сторони договору, зокрема ОСОБА_5 виступаючи покупцем власноручно підписався, що здійснює купівлі квартири - не порушуючи права третіх осіб. Долучені до позову фотографії та відео жодним чином не підтверджують знайомство та спільне проживання позивача з ОСОБА_5 саме з 2003 року. Відповідач зазначає, що його померлий рідний брат був знайомий з жінкою на ім`я ОСОБА_9 , з якою померлий мав дружні відносини, які згодом переросли у короткострокові близькі відносини, для спільного проведення часу. За своє життя померлий ОСОБА_5 ніколи не знайомив позивача з відповідачем, та не повідомляв про спільне проживання без шлюбу - будь з ким. Про смерть ОСОБА_5 , відповідач дізнався від їх рідного дядька по матері. Проте факт смерті та кремація брата для відповідача стала несподіванкою, так як померлий за життя негативно відносився до кремації. Як стало відомо, то процедурою кремації займалась позивачка, яка про факт смерті брата відповідача взагалі не повідомила останнього. Відповідач вважає, що приховування від відповідача факту смерті його рідного брата було зроблено навмисно, а саме з метою заволодіння квартирою померлого. Так, в червні 2021 року відповідачу стало відомо, що жінка на прізвище ОСОБА_1 , з якою у померлого брата були нетривалі дружні стосунки, має намір оформлювати спадщину, яка відкрилася після смерті останнього, для чого ОСОБА_1 подала нотаріусу відповідну заяву, та збирає необхідні документи, а також маючи доступ до квартири ОСОБА_5 заволоділа оригіналами документів на спірну квартиру та інше майно, що залишилось від померлого та їх спільних батьків. За вказаних обставин, викладені у запереченні фактичні дані, а також відсутність у позові документальних доказів вимог позивача, в повному обсязі спростовують позовну заяву ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та суду показала, що вона познайомилася з ОСОБА_5 на початку 2003 року, після чого вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з ними проживала її донька, якій було 13 років. Потім вони купили квартиру АДРЕСА_2 , де проживали там однією сім`єю, спільно виховували доньку, потім з`явилася онука. Вели спільне господарство, вирішували всі побутові, матеріальні потреби, робили ремонт в квартирі. Також зазначила, що на момент коли вони познайомилися з ОСОБА_5 , то у останнього було труднощі з сім`єю, а саме з братом ОСОБА_10 . Останній мав залежність від алкоголю та постійно створював бійки. Батько ОСОБА_11 був похилого віку, ОСОБА_12 інколи жив зі своїм батьком, коли вона була у нічних змінах. Батько ОСОБА_11 помер у 2009 році, вона допомагала та доглядала за батьком, оскілки останній хворів. Останній переніс перший інсульт, а коли проживав разом з ними, у нього стався параліч, тому вона за ним доглядала. Похованням батька ОСОБА_2 , займалася вона. ОСОБА_13 до свого батька за п`ять років жодного разу не приїздив та грошей на поховання не давав. Батько ОСОБА_11 у 2004 році написав заповіт на ім`я ОСОБА_11 , щоб той продав його квартиру та купив квартиру собі та братові, оскільки ОСОБА_14 цього дуже хотів. У цьому ж році ОСОБА_14 продав квартиру батька та одразу купив квартиру брату у ОСОБА_15 та придбав квартиру собі по АДРЕСА_3 . ОСОБА_12 , після придбання квартири надав брату довіреність на його квартиру. Квартира яку ОСОБА_12 придбав брату була трьохкімнатна, собі він купив двох кімнатну квартиру. Грошей на покупку вказаних квартир від продажу квартири батька не вистачало, тому він купив спочатку квартиру брату, а потім вони з ОСОБА_5 купили квартиру собі. Оформлював договір-купівлі квартири ОСОБА_12 , вона з ним до нотаріуса не ходила. Шлюб вони не реєстрували, оскільки у ОСОБА_11 напередодні були погані відносини. ОСОБА_12 помер у віці 58 років від Covid-19. Весь цей час до його смерті починаючи з 2003 року вони проживали однією сім`єю, вона за свої кошти зробила ремонт у цій квартирі та купувала меблі. Також за її кошти у вказаній квартирі 15 років тому засклили балкон, на підтвердження чого в неї є договір. Вони мали спільні кошти. Також зазначила, що ОСОБА_12 деякий час не міг влаштуватися на роботу, перебував на обліку в центрі зайнятості та проживав за її рахунок. Вона працювала з 2003 року до 2020 року на посаді лікаря анестезіолога у лікарні №9. З 2010 року перебуває на пенсії, але постійно працювала на кількох роботах. Коштів їй вистачало, коли ОСОБА_14 не працював. Також, вони витрачали кошти на відпочинок в України та за кордоном. В квартирі АДРЕСА_2 , вона зареєстрована не була та на вказану квартиру не претендувала. Дітей спільних у них не було. Факт їх спільного проживання можуть підтвердити родичі ОСОБА_11 та її родичі, їх спільні друзі, а також є фото спільного застілля з родичами. Також свідком їх відносин була двоюрідна сестра ОСОБА_11 . Окрім того, зазначила, що коли ОСОБА_14 захворів на короновірус та перебував у лікарні № 9, вона доглядала за ним сама, оскільки з родичів до нього ніхто не приїздив. Про те, що ОСОБА_14 захворів та перебуває в лікарні вона повідомляла брату під час телефонної розмови, також вона казала про це його дяді та сестрі. На той час вона також хворіла на короновірус та перебувала у сусідньому відділенні. Після смерті ОСОБА_14 його поховання здійснювала вона за власні кошти. На поховання була присутня вся родина ОСОБА_14 , окрім брата ОСОБА_16 . Крім того вказала, що ОСОБА_14 з ОСОБА_16 спілкувався раз на рік, оскільки останній до них не приїздив та відносин вони не підтримували. В неї є власна квартира, по АДРЕСА_4 . Наразі у цій квартирі проживає її донька. Щодо позовних вимог зазначила, що вона має право на частину спірної квартири, оскільки прожила з ОСОБА_14 18 років, а певний період часу він проживав за її рахунок. Меблі з вказаної квартири вона продала, оскільки вони належали їй, вказані меблі вона перевозила зі своєї квартири. Представник позивачки адвокат Келембет І.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені в позовній заяві, а також на покази свідків, долучені докази та встановлених під час судового розгляду обставини. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволені в повному обсязі. Разом з тим суду показав, що квартира АДРЕСА_2 , належить батькам. ОСОБА_1 він ніколи не бачив. Йому невідомо, що вона проживала з його братом ОСОБА_14 та на протязі якого часу, оскільки він бачить її третій раз в житті. Його брат ОСОБА_14 проживав на АДРЕСА_5 , разом з ним та батьком. Останній постійно потребував допомоги, оскільки був хворий та переніс інсульт. Квартиру батька вони вирішили продати, а гроші поділити на три частки. При продажі квартири батька були присутні: він, його брат ОСОБА_14 , батько та їх дядя. Квартира батька була продана за 20 000 доларів. Батько з братом ОСОБА_14 на їх частку грошей купили собі квартиру, а він на свою частку грошей купив собі у м. Кам`янському, гроші від його частки залишились у брата ОСОБА_14 у розмірі 500 доларів, він міг розпоряджатися ними. Квартира у м. Кам`янському була куплена перша за 6,500 доларів. Коли купували йому квартиру спочатку оформили її на брата, потім брат оформив квартиру на нього. Після того, як йому купили квартиру приблизно через рік брат передав вказану квартиру йому за договором купівлі-продажі. Приблизно, через тиждень як він переїхав до м. Кам`янське брат купив квартиру на вул. Електричній. З братом він спілкувалися по можливості, 2-3 рази на рік вони бачилися. Батько після інсульту самостійно пересувався, але він його не провідував. Брат інколи привозив батька на старе місце проживання для зустрічі з друзями та він бачився з ними. В квартирі у брата по вул. Електричній він не був. З братом інколи бачилися, брат їздив до родичів, а йому важко добиратися. Свята із сім`єю вони не святкували. На поховання батька не приїздив, бо не знав, що батько помер, батька поховали за гроші брата ОСОБА_14 . Брат працював кіномеханіком у кіно. Він працював охоронцем в супермаркеті «АТБ», тому не зміг бути на похоронах брата ОСОБА_14 . Представник відповідача адвокат Московчук А.М., позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволені в повному обсязі, оскільки посилання позивача у позовній заяві, а також досліджені під час судового розгляду докази надані позивачем на підтвердження обставин викладених у позові не доводить спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме що в них були сімейні відносини з 2003 року.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

12.11.2021 позивачкою до суду було подано позовну заяву разом із клопотанням про витребування доказів судом та клопотанням про виклик свідків (а.с.1-31).

Ухвалою судді від 15.11.2021 позовну заяву було залишено без руху, як таку що не відповідала вимогам передбаченим ст. 177 ЦПК України (а.с. 33).

19.11.2021 у зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою суду позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.12.2021 (а.с. 38).

17.12.2021 від представника відповідача адвоката Євтушенко О.В. до суду надійшов відзив на позов (а.с. 41-48).

07.12.2021 представником позивача адвокатом Келембет І.М. до суду подано клопотання про виклик свідків (а.с. 52).

23.12.2021 представником відповідача адвокатом Євтушенко О.В. до суду подано клопотання про допит свідків (а.с. 60).

04.01.2022 на адресу суду від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи. (а.с. 63-79, 93-108). 20.01.2022 представником відповідача адвокатом Московчук А.М. до суду подано клопотання про допит свідків (а.с. 80-82).

20.01.2022 представником позивача адвокатом Келембет І.М. до суду подано клопотання про залучення до матеріалів цивільної справи флеш-карти з відеозаписами за період спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2003 року по 2021 рік (а.с. 88-89).

26.01.2022 у підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків та витребування доказів, підготовче судове було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 14.02.2022 (а.с. 91). 04.10.2022 представником позивача адвокатом Келембет І.М. до суду подано клопотання про виклик свідків (а.с. 158). 04.11.2022 представником позивача адвокатом Келембет І.М. до суду подано клопотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи, а саме копії документів (а.с. 168-192).

14.02.2023 на адресу суду представником позивача адвокатом Келембет І.М. надані письмові пояснення в порядку ст. 43,49 ЦПК України щодо договорів-купівлі продажу квартир, серії ВВО № 512649 від 30.11.2004, серії ВВТ № 041134 від 02.12.2004 та серії ВВО №799250 від 21.12.2004 (а.с. 228-233). Судом заслухано вступне слово учасників справи, з`ясовано обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджено докази, якими вони обґрунтовуються, в тому числі допитано свідків, 20.03.2023 ухвалено рішення суду, про що складено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. У відповідності до копії договору-купівлі продажу квартири серії ВВО №799250 від 21.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камекою Т.П. ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у власність квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 49.8 кв.м. (а.с. 8-9). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно складеного КП «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» під № 6451361 від 09.02.2005, реєстраційний номер 9194591 тип об`єкта квартира за адресою: АДРЕСА_6 , номер запису 775126 в книзі 458п, власником є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від ВВО №799250 від 21.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камекою Т.П. за реєстром 3258, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності, 09.02.2005 (а.с. 10).

Актом обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_6 , складеного від 13.07.2021 директором ТОВ «ЕКОЛОГІЯ-Д» Коваленко В.Г. за підписами мешканців кв. 48 ОСОБА_20 , кв. АДРЕСА_7 (прізвище ім`я по-батькові відсутні), підтверджено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_6 з 2004 та до теперішнього часу, без реєстрації (а.с.6).

Згідно із звітом про незалежну оцінку майна ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» від 11.11.2021 строк дії звіту до 11.05.2022, встановлено, що середньо-ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 49.8 кв.м, складає 750500,00 грн. (а.с.11-12).

ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 4).

15.04.2021 видана довідка складена завідуючим крематорія КП «Ритуал» ХМР Моїсеєвим В.О. на ім`я замовника ОСОБА_1 , про те, що померлий ОСОБА_5 був підданий кремації 15.04.2021 в крематорії м. Харкова, реєстраційний номер 002250 (а.с. 6а)

Відповідно до довідки виданої ФОП ОСОБА_21 на ім`я ОСОБА_1 , остання сплачувала послуги ритуального товару ФОП ОСОБА_21 для поховання ОСОБА_5 за рахунок її особистих коштів, а не за бюджетний рахунок (а.с. 7).

Із заявою про прийняття спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся ОСОБА_2 , який є рідним братом спадкодавця, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 64,69).

27.05.2021 із заявою про прийняття спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 , 17.05.2021 звернулася також ОСОБА_1 (а.с. 71).

18.11.2021 ОСОБА_2 подав до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 та на земельну ділянку (кадастровий номер :02:059:0083), що розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Сповіщає, що інших спадкодавців, передбачених законом, не має. (а.с. 77 на звороті). 18.11.2021 державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, для оформлення спадщини заявником (а.с. 108).

Відповідно до Договору купівлі продажу серії ВВО № 512649, посвідченого 30.11.2004 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Водолазською Н.В., зареєстрованого в реєстрі № 8-2286, ОСОБА_22 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 продали квартиру АДРЕСА_8 , яка їм належала на праві приватної власності, ОСОБА_23 .

Згідно з Договором купівлі продажу квартири посвідченого 02.12.2004 року державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 5370, ОСОБА_24 від свого імені та на підставі доручення від імені ОСОБА_25 посвідченого нотаріусом, продали квартиру АДРЕСА_9 , яка їм належала на праві приватної власності, ОСОБА_2 (а.с.191-192).

З метою встановлення вищезазначених обставин в судових засіданнях 23.11.2022, 14.02.2023 та 20.03.2023 були допитані свідки сторін.

Так, свідок ОСОБА_20 зі сторони позивача, суду показала, що знайома з ОСОБА_1 з 2004 року. Вона є сусідкою позивачки по АДРЕСА_3 . Вони познайомилися з останньою у 2004 році, коли вона разом з чоловіком ( ОСОБА_2 ) з ними також ще був ріелтор, дивилися квартиру, щоб її придбати по вул. Електричній. В близьких відносинах з позивачкою вони не перебували, але позивачка часто запрошували її до них у гості. В гості вона приходила приблизно два рази на тиждень. В зазначеній квартирі вони проживали в трьох ОСОБА_1 , її донька та ОСОБА_12 , а також з ними деякий час мешкав батько ОСОБА_14 . ОСОБА_1 з ОСОБА_14 жили разом, вона думала, що вони одружені. Коли вона приходила до них у гості, то їй було зрозуміло, що ОСОБА_9 та ОСОБА_14 сплять разом, оскільки у залі був диван, де вони спали, останні разом дивилися телевізор, та на них був домашній одяг. ОСОБА_14 постійно цілував та обіймав ОСОБА_9 . ОСОБА_1 доглядала за батьком чоловіка, коли той хворів. Коли батька ОСОБА_14 помер його похованням займалися ОСОБА_1 та ОСОБА_14 . На похоронах батька ОСОБА_14 були родичі ОСОБА_1 . ОСОБА_26 вона ніколи не бачила. Коли ОСОБА_14 захворів, ОСОБА_1 його доглядала. Також зазначила, що в цій квартирі ОСОБА_1 робила ремонт, вставляла вікна. Вони прожили поряд з ОСОБА_1 , як сусіди близько 17 років.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_27 , показала суду, що вона є подругою ОСОБА_1 з 1995 року, вони разом працювали. До ОСОБА_1 та ОСОБА_11 вона приходила в гості, вони мешкали у квартирі по АДРЕСА_4 . Інколи вони забирали її дитину з дитячого садку, а потім вона забирала дитину у них. ОСОБА_9 з ОСОБА_14 проживали разом, познайомилися вони у 2003 року. Кому належала квартира по АДРЕСА_4 , їй не відомо. Вони жили у цій квартирі та постійно переїжджали. У квартиру по АДРЕСА_4 ОСОБА_14 приїхав жити, потім вони разом з ОСОБА_9 проживали на ж/м Придніпровськ, адресу точної не знає. Вона декілька разів була в квартирі на ж/м Придніпровськ, але адресу зазначити не може. Вона привозила їм ліки та просто у приїздила до них у гості. ОСОБА_28 в цій квартирі були ОСОБА_14 та ОСОБА_9 . Вони робили разом ремонт у квартирі. Оплачувала ремонт ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_14 перебував у лікарні, його доглядала ОСОБА_9 . Вони вели спільне господарства, мали спільні кошти. Свідок зі сторони позивача ОСОБА_29 , суду показала, що ОСОБА_1 є її сестрою. Її сестра ОСОБА_9 проживала з ОСОБА_14 довгий час разом по АДРЕСА_6 . Вони часто відпочивала разом на дачі, ОСОБА_14 любив активний відпочинок, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 також часто їздили відпочивати разом. ОСОБА_14 був близькою людиною для їх сім`ї. Раз на місяць вона приїздила до ОСОБА_14 з ОСОБА_9 у гості. Вони були щасливі, цілувалися, обіймалися, трималися за руку, вони завжди були разом та всі проблеми вирішували разом. Також зазначила, що з ними деякий час проживав батько ОСОБА_14 , який був паралізований. Його крім ОСОБА_14 та ОСОБА_9 ніхто не доглядав. Після того, як ОСОБА_14 та ОСОБА_9 захворіли та потрапили до лікарні, вона готувала їм їжу та провідувала їх лікарні. Родичі ОСОБА_14 до нього у лікарню не приїздили. Після смерті ОСОБА_14 на його похоронах вона дізналася про те, що у ОСОБА_14 є родичі та брат. Окрім того зазначила, що ОСОБА_9 займала гроші у своєї подруги ОСОБА_30 на купівлю квартири по вул. Електричній, оскільки їм з ОСОБА_14 не вистачало грошей. У 2004 році ОСОБА_31 привезла ОСОБА_9 кошти у розмірі 3000 доларів. Вона була присутня під час передачі грошей та підписувала розписку, в якості свідка. ОСОБА_9 була ініціатором складання боргової розписки. В розписці не було зазначено для чого були гроші надані в борг. Крім того зазначила, що її сестра попросила підтвердити їх спільне проживання з ОСОБА_14 однією сім`єю.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_31 , суду показала, що є близькою подругою ОСОБА_32 з 1994 року знайомі, близько стали спілкуватися з 2002 року, ОСОБА_9 є хрещеною її онуки. Разом з тим зазначила, що ОСОБА_9 прожила разом з ОСОБА_5 18 років. 1 червня 2003 року, ОСОБА_9 її познайомила з ОСОБА_14 та сказала. Що вони зустрічаються. В грудні 2003 року ОСОБА_14 вже жив у ОСОБА_9 у батьків по АДРЕСА_4 . У 2004 році у грудні місяці вона надала у борг ОСОБА_9 грошові коти на купівлю квартири, оскільки в них з ОСОБА_14 не вистачало грошей. Вона надала ОСОБА_9 у борг 1000 доларів на купівлі квартири по АДРЕСА_3 . Вона мешкає по АДРЕСА_4 , недалеко від АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 з ОСОБА_14 часто приходили до неї в гості, вона також була у них в гостях. Вони святкували разом свята інколи їздили відпочивати на дачу. Частіше зустрічалися у неї вдома, бо в них з чоловіком приватний будинок. Зустрічалися влітку кожну неділю, взимку раз на місяць. В квартирі зустрічалися по святам. Окрім того зазначила, що вона не хотіла, щоб ОСОБА_9 писала боргову розписку, але ОСОБА_9 наполягала та написала розписку. Вона надала ОСОБА_9 1100 доларів у борг 18 грудня 2004 року, в той день був День народження ОСОБА_9 . ОСОБА_14 був також присутній. ОСОБА_14 був поряд та вона хотіла вкласти свої гроші. ОСОБА_9 потрібні були 3000 доларів, у неї було 2000 доларів. Звідки в неї були ці гроші їй невідомо.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_33 , в судовому засіданні суду показав, що є другом померлого ОСОБА_34 , знайомий з ним з 1997 року. Познайомились вони на роботі, ОСОБА_14 працював машиністом сцени, потім він допомагав йому по роботі. Вони з ОСОБА_14 разом відпочивали, ходили на пляж. У 2003 році на Новорічні свята ОСОБА_14 прийшов до нього в гості разом з ОСОБА_1 , де вони і познайомились з останньою. До зустрічі з ОСОБА_9 , ОСОБА_14 не мав стосунків та був у пригніченому настрої. Коли з`явилася ОСОБА_9 , він був радісний, одягнутий охайно, купував нові речі. У 2004 році він допомагав ОСОБА_9 та ОСОБА_14 перевозити речі до нової квартири, яку вони придбали. Брату ОСОБА_14 у тому ж році купив квартиру в м. Кам`янському, про що він дізнався від останнього. З братом ОСОБА_14 посварилися тому вони вирішили роз`їхатися, оскільки брат вживав алкогольні напої та бив батька. ОСОБА_14 разом з батьком жив по вул. Електричній, а його брат мешкав окремо. ОСОБА_9 надавала гроші на купівлю квартири, оскільки ОСОБА_14 казав йому, що він не зміг купити дві квартири. Йому відомо було, що у ОСОБА_14 залишилися гроші від продажу квартири батька, але ОСОБА_9 добавила частину грошей на купівлю квартири по вул. Електричній, про що йому сказав ОСОБА_14 . Також зазначив, що у 2004 році батько ОСОБА_14 погано себе почував та ОСОБА_9 погодилася доглядати за його батьком, також за батьком доглядав ОСОБА_14 . Коли вони з ОСОБА_14 їздили відпочити до м. Ялти, ОСОБА_9 доглядала в той час за батьком. Коли ОСОБА_9 доглядала за батьком, то ОСОБА_14 міг на неї його залишити. ОСОБА_9 постійно надавала гроші ОСОБА_14 , він був свідком цього, приблизно три рази. Остання давала гроші на оплату комунальних послуг за квартиру та на придбання човна, який купив ОСОБА_14 . До 2009 року ОСОБА_9 доглядала за батьком. Після того, як батько ОСОБА_14 помер, вони почали їздити разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_14 на відпочинок. Він часто приходив до ОСОБА_14 та ОСОБА_9 у гості в квартиру по АДРЕСА_10 . З 2004 року по 2009 рік, вони постійно спілкувались. В квартирі по АДРЕСА_4 вони відмічали день народження ОСОБА_9 . Також влітку вони відпочивали разом, їздили з палаткою на відпочинок, каталися на човні, який був у ОСОБА_14 . У ОСОБА_14 та ОСОБА_9 були гарні відносини, вони любили один одного. ОСОБА_14 не був одружений з ОСОБА_9 , чому ОСОБА_14 не одружувався він йому не казав.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_35 , в судовому засіданні суду показала, що вони з ОСОБА_1 є сусідками по вул. Електричній. Вона займається виконанням ремонтних робіт. Вони з ОСОБА_9 разом у квартирі по АДРЕСА_11 , десяти поверхівки, робили ремонт у спальній кімнаті та коридорі, приблизно у 2014-2016 році. ОСОБА_9 проживала, разом з чоловіком у цій квартирі, вона його бачила коли приходила робити ремонт. Також вона запрошувала особу, яка могла класти кахель, щоб він зробив підлогу у вказаній квартирі. Вона приходила робити ремонт до ОСОБА_9 у квартиру не кожного дня, але приходила часто. Робили ремонт на протязі приблизно півроку. За цей час вона бачила чоловіка ОСОБА_9 один раз, оскільки він напевно працював. Вона питала у ОСОБА_9 , щодо вказаного чоловіка, вона казала, що вони живуть разом, але в шлюбі не перебувають.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_36 , у судовому засіданні суду показав, що мешкає на проспекті Героїв у м. Дніпро. Був сусідом померлого ОСОБА_37 , який є батьком ОСОБА_14 та ОСОБА_38 . У 2003 році ОСОБА_39 захворів, за ним доглядали його сини ОСОБА_40 та ОСОБА_14 , нікого зі сторонніх осіб поруч з ОСОБА_41 він не бачив. Весь 2003 рік вони жили втрьох ОСОБА_39 з синами у квартирі на АДРЕСА_12 . З`їхали з вказаної квартири вони в кінці 2004 року.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_42 , у судовому засіданні суду показала, що є родичкою померлого ОСОБА_43 . ОСОБА_14 часто телефонував та часто приїжджав до них додому у гості. ОСОБА_14 розповідав їй та її батькові, що у нього є дівчина. Вони питали у нього чи збирається він одружуватися, але той казав, що його і так все влаштовує. ОСОБА_14 працював у кінотеатрі, але ОСОБА_1 вона поруч з ним ніколи не бачила на роботі. У 2004 році ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та їх батько ОСОБА_44 продати квартиру на АДРЕСА_5 та у цьому ж році купили дві квартири, її батько допомагав їм з цим. Пошуком квартири для покупки займався ОСОБА_14 та її батько. Після продажу квартири ОСОБА_14 вилучені від продажу квартири гроші у розмірі 20 000 доларів, привіз їм на зберігання. Потім ОСОБА_14 приїхав до них додому, взяв одну суму на купівлі квартиру брату, інші гроші які залишись оставив на зберігання. Батько ОСОБА_14 на той період начебто вже хворів, але міг за собою доглядати. ОСОБА_14 просив її батька допомогти, вибрати квартиру братові ОСОБА_16 . Першу квартиру ОСОБА_14 купив братові у м. Камянське, а потім купив квартиру на ж/ АДРЕСА_5 . Вона під час огляду квартир присутня не була. ЇЇ батько був присутній під час купівлі квартири на ж/м Придніпровськ. Після цих подій у 2009 році вже після смерті батька ОСОБА_14 , їй стало відомо зі слів ОСОБА_14 , що вони з ОСОБА_1 мешкають разом у ОСОБА_9 вдома. Про це вона дізналася на похоронам батька ОСОБА_14 , останній їй розповів, також на похоронах вона бачила ОСОБА_9 . Можливо ОСОБА_9 і допомагала доглядати за батьком ОСОБА_14 , але їй про це не відомо. ОСОБА_14 також казав їй, що у нього не складаються стосунки з донькою ОСОБА_9 . В квартирі за місцем мешкання по вул. Електричній вона не була.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_45 , який зазначив в судовому засіданні, що він дядьком померлого ОСОБА_43 . Останній разом з братом та їх батьком мешкали на АДРЕСА_5 . У 2004 році ОСОБА_2 одружився, то вони продали квартиру батька. Гроші від продажу квартири батька ОСОБА_14 зберігав гроші у нього вдома. У тому ж році ОСОБА_14 купив дві квартири, одну купив його братові Ломаці Володимиру у м. Кам`янське, куди він і переїхав жити, а іншу квартиру ОСОБА_14 придбав на ж/м Придніпровськ, де мешкав разом з батьком. Пошук квартири по вул. Електричній вони здійснювали вдвох з ОСОБА_14 . Придбав ОСОБА_14 вказану квартиру за 7500 доларів. Грошей для купівлі квартири у ОСОБА_14 було достатньо. ОСОБА_1 гроші на покупку квартиру по вул. Електричній ОСОБА_14 не давала. Про те, що ОСОБА_14 зустрічається з ОСОБА_9 , йому нічого не було відомо. ОСОБА_14 приблизно через декілька років після покупки квартири, казав, що в нього є дівчина з якою він буде проживати. Вони познайомилися з ОСОБА_9 , вже коли помер батько ОСОБА_14 , ОСОБА_44 . Як йому було відомо, ОСОБА_14 з ОСОБА_9 жили для себе, їздили відпочивати. ОСОБА_9 та ОСОБА_14 довго були разом, але ОСОБА_14 казав, що його таке життя влаштовує, за одруження він нічого не казав. Окрім того зазначив, що був у квартирі на ж/м Придніпровськ в гостях у ОСОБА_14 та ОСОБА_46 , а також був коли купували квартиру. Коли ми всі разом родиною збиралися у нього вдома, а також на цвинтарі, то він казав ОСОБА_14 , чому ОСОБА_9 не приїздить разом з ним.

ІV. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

В підтвердження фактів викладених позивачем у позовній заяві, зі сторони позивача було надано копії документів, а саме: товарних чеків на придбання будівельних матеріалів для здійснення поточного ремонту у квартирі АДРЕСА_2 , придбання металопластикових вікон у вказану квартиру, копія чеку на придбання телевізору, копія чеку на покупку одежі, а також копія договору №К625/191123-1 на туристичне обслуговування на ім`я ОСОБА_7 та копія авіаквитків на ім`я позивачки та ОСОБА_2 до країни Чехії (а.с. 169-188). Вказані доводи позивачки судом не приймаються до уваги, як такі, що беззаперечно підтверджують факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме позивачки та ОСОБА_2 з того часу на якій посилається позивачка у позові (з 2003 року), оскільки зазначені товарні чеки та накладні щодо покупки будівельних матеріалів (а.с. 171,172) не містять жодного доказу який би підтверджував придбання вказаних матеріалів за відповідними товарними чеками, саме позивачкою.

Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що придбання ОСОБА_1 металопластикових вікон (а.с.17-177) у квартиру АДРЕСА_2 , відбувались у 2017 році. Аналогічного висновку, щодо відхилення доказів, суд дійшов, також, щодо копії договору № К625/191123-1 на туристичне обслуговування на ім`я ОСОБА_7 , оскільки замовником вказаного договору є інша особа, а не позивачка, а надані позивачкою копії авіаквитків на ім`я позивачки та ОСОБА_2 до країни Чехії, фактично не спростовують та не підтверджують факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме позивачки та ОСОБА_2 . Що стосується посилання позивачки на ту обставину, що нею було придбано телевізор (товарний чек № 86424 від 20.09.2005) (а.с.169) у квартиру АДРЕСА_2 , суд не приймає їх до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що вказаний телевізор був доставлений саме за вказаною адресою, матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані копії документів було подано позивачкою ОСОБА_1 , 04.11.2022 до канцелярії суду, тобто поза межами строку, передбаченого ст. 83 ЦПК України, оскільки на момент закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, а саме 26.01.2022 позивачкою вказане клопотання подано не було. Поважність причин пропуску строку, на яку посилається у своєму клопотанні позивачка судом не приймаються до уваги, оскільки остання мала можливість надати вказані докази у визначений законом строк, а перебування ОСОБА_1 за кордом у зв`язку із військовою агресією російської Федерації проти України та введення в України воєнного стану, є сумнівними, оскільки відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнний стан в Україні введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, тобто вже після призначення справи до судового розгляду по суті. Крім того, до досліджених в судовому засіданні доказів, а саме фото та флеш-карт з відеозаписами наданими ОСОБА_1 на підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд відноситься критично, скільки ані фото ані відеозаписи не містять дати їх походження, що позбавляє суд можливості встановити обставини на які посилається позивачка у позовній заяві. Разом з тим, суд зазначає, що надані позивачем Договори купівлі-продажу квартир серії ВВО № 512649 від 30.11.2004 року, серії ВВТ №041134 від 02.12.2004 року, серії ВВО №799250 від 21.12.2004 року (а.с.9-10,229,230), не приймає до уваги, оскільки вказані договори не підтверджують та не спростовують факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Окрім того, позивачкою не було надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу, що нею були отримані грошові кошти в борг для придбання квартири АДРЕСА_2 у 2004 році під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо пояснень свідків, в частині встановлення спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2003 року на який посилається позивачка у позові, суд відноситься критично, оскільки всі свідки хоча і підтвердили факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом, проте час з якового вони спільно проживали зазначають інший.

Також, посилання свідків на спільне відвідування гостей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд не вважає беззаперечними доказами факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу.

Так, жоден із допитаних судом свідків зі сторони позивача, беззаперечно не підтвердили факту перебування позивачки та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю з 2003 року.

Крім того, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи №129/2115/15-ц постанова від 14 лютого 2018 року.

V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

V.І (Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки разом із ОСОБА_2 з березня 2003 року по день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона перебувала у цивільному шлюбі з 2003 року, по день смерті ОСОБА_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Весь цей час вони вели спільне господарство, придбавали спільне майно, що, на її думку, підтверджується належними доказами, зокрема: довідкою житлової організації виданою щодо місця проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_6 , спільним бюджетом, який складався із їх заробітку, сплатою комунальних послуг, придбанням їжі, одягу, побутових товарів, проведення ремонтних робіт у квартирі, покупки будівельних матеріалів, придбання всього необхідного для життя, сумісного відпочинку й ведення спільного господарства, а також показами свідків.

Правовий інститут шлюбу визнається як одне з найважливіших фундаментальних людських прав. Відповідно до законодавства України, реалізуючи право на особисту свободу, кожна людина має право на створення сім`ї та проживання в ній (ст. 4 Сімейного кодексу України).

Разом із цим, існування та правова регламентація відповідного правового інституту фактичних шлюбних відносин, які склалися без реєстрації такого шлюбу, було закріплено чинним національним законодавством лише у прийнятому в 2002 році Сімейному Кодексі України.

Суд з цього приводу вказує, що згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Так само відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з п.1 розділу V11Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

В Україні до 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (1970 року), який регламентував та визнавав укладений та в обов`язковому порядку зареєстрований у державних органах реєстрації актів громадянського стану шлюб ( ч.2ст.6 цього Кодексу).

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з настанням певних юридичних наслідків цивільно-процесуальним законодавством, на той час не передбачалося. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя.

В інших випадках, встановлення фактів проживання однією сім`єю, у період до 01 січня 2004 року чинним на той час законодавством не було передбачено.

Тобто, норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

Суд вказує, що можливість встановлення бажаного позивачем юридичного факту, вперше передбачена Цивільним Процесуальним Кодексом України, в редакції, що набрала чинності з 1 січня 2004 року.

Відтак, суд не має правових підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_2 , та жінки, ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу у період, починаючи з березня 2003 року по 01 січня 2004 року з наведених вище підстав.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки разом із ОСОБА_2 з періоду з 01 січня 2004 року суд зазначає на ступне. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частиною другою статті 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Юридичний факт установлюється у тому випадку, якщо від нього виникають, змінюються чи припиняються правовідносини. Проте таких правовідносин позивач під час судового розгляду не довела, а неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а її посилання на обставини, які остання вказує в позовній заяві, ґрунтуються лише на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд виходить із того, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання у заявлений позивачем у позові період, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, вказана позиція суду узгоджується з постановою Верховного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 757/23617/15-ц, провадження № 61-649 св 22.

V.ІІ. (Щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири, суд зазначає).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки статтею 74 відповідного Кодексу передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказав, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс 12).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 року.

Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної із сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю, такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи №129/2115/15-ц постанова від 14 лютого 2018 року. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у п. 21,23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Надаючи оцінку джерелу походження коштів, за які було набуто спірне майно, суд не знаходить доведеною обставину того, що воно придбавалось за спільні кошти позивачки та ОСОБА_2 .

Позивачем не надано належних і допустимих доказів про участь у набутті спірного майна, оскільки самі по собі факти придбання спірного майна у 2004 році та спільного проживання без реєстрації шлюбу в цей період без визначення ступеня участі працею й коштами в придбанні спірного житлового будинку не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2003 року, і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року) зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору не компенсуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3-13, 141,193, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визначення майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29.03.2023.

Суддя О.В. Поштаренко