Справа № 163/15/23 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/563/23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Климович Тетяни Дмитрівни на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 у її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 17 листопада 2014 і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка також зазначила, що на час звернення до суду такий розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, внаслідок чого погіршується як її матеріальне становище, так і матеріальне забезпечення потреб дитини. Їх син ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. З часу присудження аліментів дитина подорослішала і потребує додаткових витрат на лікування, одяг та інших речей, необхідних для її розвитку. Оскільки відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини кожного з батьків однакова, то витрати на забезпечення умов життя дитини також мають бути однаковими. Відповідач є працездатною особою і має можливість та зобов`язаний як батько приймати участь у належному матеріальному утриманні сина.

ОСОБА_1 вважає, що існують підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини шляхом зміни способу їх стягнення із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, а тому просила суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача ОСОБА_2 у її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 14 березня 2023 року у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішення, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Климович Т. Д. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для зміни розміру аліментів немає, оскільки позивачкою не надано належних доказів покращення матеріального стану відповідача, або погіршення її матеріального стану.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом установлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 17 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка видана Головненською селищною радою Ковельського району Волинської області 02 грудня 2022 року за вихідним № 1120, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Син сторін ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . Дитина регулярно перебуває на амбулаторному лікуванні та потребує щорічного реабілітаційного лікування, що вбачається з виписок із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 (а. с. 7-10).

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділенні № 1 міста Любомль УСЗН Ковельської РДА і отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Ковельської державної адміністрації від 20 грудня 2022 року (а. с. 6).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України).

Як передбачено частиною 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивачка зазначала, що відповідач є працездатною особою, а тому має можливість приймати участь в належному матеріальному утриманні сина, а також зазначала, що її матеріальний стан та здоров`я дитини погіршилися.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-яких доказів щодо покращення матеріального стану відповідача і щодо погіршення матеріального стану позивачки остання суду не надала.

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 до відзиву на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 додав копію свідоцтва про шлюб та копії свідоцтв про народження, з яких убачається, що 03 липня 2015 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5 і у них народилося двоє дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Климович Тетяни Дмитрівни залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді