Справа № 308/7054/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2021 року у складі судді Дергачової Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу ДПС України - Головне управління ДПС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,-

встановив :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 (Позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС в Закарпатській області, правонаступником якого є відокремлений підрозділ ДПС України - Головне управління ДПС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, в якому просив:

- стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

- стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України документально підтверджені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 07 жовтня 2010 року у орендованому приміщенні Позивача за адресою м. Ужгород, вул. Грушевського, 67, без його згоди працівниками податкової міліції був проведений огляд приміщення.

До участі у провадженні проти Позивача податковий орган залучив в якості агента свого працівника. Дане залучення агента було свавільне без згоди суду чи прокуратури, тобто ніким не контролювалось та не санкціонувалось.

Після цього, Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Закарпатської області було подано до Закарпатського окружного адміністративного суду на Позивача позовну заяву про застосування санкцій, пов`язаних із забороною організації та проведення азартних ігор. Позов мотивований тим, що ніби Позивач порушив вимоги Закону України "Про заборону грального бізнесу в Україні" та відповідно займався надання азартних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . У прохальній частині позову Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Закарпатської області просила вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Позивачу здійснювати до закінчення розгляду справи та набрання законної сили судовим рішенням по даній справі відчуження належного йому майна, а також заборонити видаткові операції на поточних рахунках та стягнути із Позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу в сумі 7 104 000 грн. Також просили конфіскувати у Позивача три штуки ігрових автоматів.

До справи у суді долучилась прокуратура Закарпатської області на стороні ДПІ.

Прокуратура підтримувала в суді обвинувачення проти Позивача в зайнятті гральним бізнесом.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

06 липня 2015 року Львівський апеляційний адміністративний суд виніс постанову, якою апеляційні скарги ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області та прокуратури Закарпатської області задовольнив, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2012 року у справі № 2а-0770/1090/11 скасував.

Суд застосував та стягнув із Позивача фінансову санкцію у виді штрафу в дохід державного бюджету в сумі 7 104 000 грн. з конфіскацією 3-х гральних автоматів.

05 квітня 2016 р. Вищий адміністративний суд України прийняв ухвалу, якою скасував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

06 жовтня 2016 року Львівський апеляційний адміністративний суд виніс ухвалу, якою апеляційні скарги Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області та прокуратури Закарпатті області - залишив без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від березня 2012 року в справі № 2а-0770/1090/11 - без змін.

24 жовтня 2019 року Верховний Суд виніс остаточну постанову у даній справі, якою касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області залишив без задоволення. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року у справі № 2а-0770/1090/11 (№ 876/2786/16) залишив в силі. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З 2009 року зайняття гральним бізнесом в Україні є кримінально караним діянням.

З огляду на викладене позивач та його представник вважають, що строк притягнення/переслідування Позивача розпочався з дня проведення незаконного огляду в його приміщенні та залучення агента, тобто з 07 жовтня 2010 року та закінчився 24 жовтня 2019 року винесенням Верховним Судом остаточної постанови у справі № 2а-1090/11/0770.

Застосування штрафу в розмірі 7 104 000 грн. з конфіскацією гральних автоматів є значною юридичною відповідальністю особи, а тому в розумінні ст. 6 Конвенції з захисту людини та основоположних свобод, 1950 р. (надалі - Конвенція) даний випадок прирівнюється до кримінального переслідування, а отже Позивач вважає, що має право згідно закону на відшкодування шкоди.

У зв`язку з тим, що у приміщені Позивача був проведений незаконний огляд приміщення (без його згоди та ухвали суду), до нього були застосовані негласні розшукові заходи (податковим органом направлено агента, свого працівника), до Позивача Львівським апеляційним адміністративним судом був застосований штраф у розмірі 7 104 000 (сім мільйонів сто чотири тисячі) грн. з конфіскацією 3-х гральних автоматів та Позивача в цілому 9 років переслідували за незаконний ігровий бізнес (особливо тяжкий злочин), Позивач поніс витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги, поштові витрати, тощо, чим йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, позивач вважає, що розмір шкоди не може бути нижчим ніж 1 000 000 грн., яка складається з відшкодування шкоди:

-за проведений незаконний огляд приміщення (без згоди Позивача та ухвали суду) від 07.10.2010 р.;

-за те, що до Позивача 07.10.2010 р. були застосовані негласні розшукові заходи (податковим органом направлено агента, свого працівника ОСОБА_2 );

-за те, що до Позивача Львівським апеляційним адміністративним судом був застосований штраф у розмірі 7 104 000 грн. з конфіскацією 3-х гральних автоматів;

-за те, що Позивача в цілому 9 років переслідували за незаконний ігровий бізнес (особливо тяжкий злочин).

Розрахунок згідно ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - мінімальна заробітна плата згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становить 6 000 грн за місяць.

Позивач перебував під переслідуванням та судом з 07 жовтня 2010 року по 24 жовтня 2019 року, тобто 9 років і 1 місяць = 109 місяців * 6000,00 грн. = 654 000 грн., це мінімальна гарантія згідно ст. 12 зазначеного Закону.

Однак позивач збільшив цю суму до 900 000 грн, а з врахуванням матеріальної шкоди та включення додатково відшкодування шкоди за незаконний огляд, застосування агента загальна сума, на думку позивача, має бути не менше 1 000 000 грн.

Позивач вважає, що йому завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його конституційних прав, переживаннях через незаконне притягнення до відповідальності, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зав`язків, вимушених змінах в організації його життя, призначення значного штрафу, негативним чином вплинула на стан здоров`я його сім`ї батька, матері, дружини та дітей.

Матеріальні витрати:

-за понесені витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги у сумі 3 410,40 грн., витрати на комісії в розмірі 27,28 грн.;

-за понесені витрати на проїзд потягом позивача та його представника на судові засідання у Львівський апеляційний адміністративний суд та Вищий адміністративний суд України на загальну суму 1 005,22 грн.;

-за понесені витрати на поштове відправлення 17,00 грн.

Позивач вважає, що розмір матеріальної шкоди не може бути нижчим ніж 4 459,90 грн.

Отже, враховуючи все вищенаведене, позивач вважає, що загальна сума відшкодування має бути не менше 1 000 000 грн., що й зумовило звернення до суду із цим позовом.

З врахуванням наведеного просив відшкодувати йому завдану шкоду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка І.М., подав на нього апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано обставини, які наведені в позовній заяві в обґрунтування заявленого позову, не дано їм належної правової оцінки та безпідставно відмовлено у заявленому позові.

У відзиві на апеляцію Закарпатська обласна прокуратура вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 , який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора Роман М.С., пояснення представників відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

З даними висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12, ч.2 ст.13, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що 07 жовтня 2010 року з 20 год. 35 хв. по 22 год. 10 хв. працівниками Ужгородського МВПМ ДПІ у м. Ужгороді у присутності понятих був проведений огляд грального залу за адресою: АДРЕСА_1 , з дозволу адміністратора грального залу ОСОБА_6 , що вбачається з копії протоколу огляду від 07 жовтня 2010 року, при цьому позивачем були надані лише перший та останній аркуш даного протоколу, такий не містить жодних посилань на існування кримінального провадження.

Законність проведення цього огляду у встановленому КПК України порядку позивачем не оскаржувалася, та не надано суду належних та допустимих доказів незаконності проведення цього огляду.

З пояснень ОСОБА_2 від 07.10.2010 року вбачається, що близько 20 год. 00 хв. 07.10.2010 року він зайшов в ігровий зал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та поставив в монетоприймач грального апарату 100 грн. з метою отримання виграшу, після чого граючі на ігровому автоматі через 30 хв. він виграв 1,7 грн., тобто в апараті була сума 101,7 грн. він попросив адміністратора видати йому їх, на що вона взяла спеціальний ключ та видала йому на руки 101,7 грн.

ОСОБА_2 є головним державним податковим інспектором І рангу.

Згідно рапорту від 07.10.2010 року ст. оперуповноваженого ВВЗБГЕ Ужгородського МВПМ ДПІ у м. Ужгороді капітана податкової міліції Карпія В.Г. 07.10.2010 року було виявлено ігровий зал, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наданих документів даний ігровий зал орендує та здійснює діяльність п/п ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ). З дозволу адміністратора ігрового залу гр. ОСОБА_6 було проведено огляд приміщення де виявлено 3 ігрових автоматів марки «Las Vegas Casino Video». Вказані ігрові апарати були підключені до електромережі. На момент огляду на двох з ігрових апаратів проводилась азартна гра, на яких був зафіксований факт отримання виграшу. Виявлені ТМЦ описано та вилучено.

Постановою ст. оперуповноваженого ВВЗБГЕ Ужгородського МВПМ ДПІ у м. Ужгороді капітана податкової міліції Карпія В.Г. від 18.10.10р. відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 212 КК України за фактом виявлення залу гральних автоматів, через які проводилась організація грального бізнесу, у зв`язку з відсутністю складу злочину за п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України та направлено матеріали до ДПІ у м. Ужгороді для подання позову до суду про застосування пов`язаних із забороною грального бізнесу санкцій

05.04.2011 року (згідно відмітки суду) Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Закарпатської області звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за якою просила застосувати до останнього фінансову санкцію у вигляді штрафу в сумі 7 104 000 грн. та стягнути її в дохід державного бюджету, а також конфіскувати гральні автомати у кількості 3 штуки, які були вилучені за адресою: АДРЕСА_1 і на зберіганні у приміщенні Ужгородського МВПМ ДПІ у м. Ужгороді.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.03.2012 року у справі № 2а-0770/1090/11 в задоволенні позову Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про застосування та стягнення фінансових санкцій у вигляді штрафу у сумі 7104000,00 грн. та конфіскації грального обладнання було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 року у справі № 9104/104423/12 апеляційні скарги державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області та прокуратури Закарпатської області задоволено, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2012 року у справі № 2а-0770/10/11 скасовано, прийнято нову постанову, якою позов державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області задоволено, застосовано та стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідент. НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) фінансову санкцію у виді штрафу в дохід державного бюджету в сумі 7 104 000 (сім мільйонів сто чотири тисячі) грн. з конфіскацією 3-х гральних автоматів, що знаходяться в ВПМ ДПІ м. Ужгорода.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2016 року у справі № 2а-0770/1090/11 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по справі № 2а-0770/1090/11 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016 року у справі № 876/2786/16 апеляційні скарги Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області та прокуратури Закарпатської області було залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2012 року в справі № 2а-0770/1090/11 - без змін.

При цьому рішенням суду встановлено наступне .

Фактичною підставою для звернення позивача до суду з позовом про застосування до відповідача фінансових санкцій на підставі статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» у вигляді штрафу у розмірі 7104000,00грн. слугували висновки контролюючого органу про порушенням відповідачами вимог статей 1, 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» у частині здійснення протиправної діяльності з організації та проведення азартних ігор з метою отримання прибутку на гральних автоматах.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_7 являється відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення від 02 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_8 - орендодавцем та ОСОБА_1 - орендарем приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи не містять доказів: перебування гральних автоматів у власності ФОП ОСОБА_1 , здійснення саме ним діяльності з організації та проведення азартних ігор, отримання ним прибутку від цієї діяльності, внесення будь-яким гравцем ставки для отримання послуг з азартної гри, зафіксованого підтвердження видачі саме відповідачем виграшів за результатами отриманих послуг з азартної гри.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», у цьому законі терміни вживаються у такому значенні: 1) гральний бізнес - діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку; 2) азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості. До азартних ігор не відносяться, в т.ч. гра в більярд, гра в кеглі (боулінг) та інші ігри, які проводяться без одержання гравцем призу (виграшу); 3) організатори азартних ігор - фізичні та юридичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку; 4) організація і проведення азартних ігор - діяльність організаторів азартних ігор, що здійснюється з метою створення умов для здійснення азартних ігор та видачі виграшів (призів) учасникам азартних ігор; 5) учасники азартних ігор - фізичні особи з повною цивільною дієздатністю, що беруть участь в азартних іграх.

Відповідно до статті 2 цього Закону, в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» до суб`єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Застосування фінансових санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленим за позовом органів державної податкової служби.

За змістом частини першої статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» санкція у вигляді конфіскації грального обладнання є обов`язковим додатковим покаранням, яке застосується в усіх випадках поряд зі штрафом за порушення суб`єктом господарювання заборони на організацію та проведення азартних ігор.

Санкція у вигляді конфіскації грального обладнання полягає у примусовому позбавленні суб`єкта правопорушення права власності на таке обладнання. При цьому за правопорушення, вчинене однією особою, не може притягатися до відповідальності інша особа. Відповідно, конфіскованим може бути лише те гральне обладнання, яке належить на праві власності суб`єкту правопорушення.

Зважаючи на те, що приписами Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» визначено, що застосування штрафних санкцій з конфіскацією грального обладнання несуть суб`єкти господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, правомірність застосування наведених наслідків повинна випливати із встановлення фактів організації та проведення азартних ігор.

Таким чином, визначальною ознакою для висновку про наявність у діях відповідача порушення вимог Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» необхідним є встановлення фактів, які б свідчили про створення суб`єктом господарювання умов для проведення таких ігор, а також отримання таким суб`єктом доходу від грального бізнесу.

Сам факт того, що відповідач є орендарем приміщення, на території якого були розміщені гральні автомати, не може бути розцінений як доказ порушення ним вимог Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні».

Для того, щоб діяння суб`єктів господарювання було кваліфіковано як правопорушення, за яке передбачена відповідальність статтею 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» необхідно встановити, що діяльність такого суб`єкта полягає в організації та проведенні азартних ігор.

У свою чергу, ознаками азартної гри закон визначає внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості.

За відсутності належних і допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_1 здійснювалась діяльність з використанням гральних автоматів, яка передбачає внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості, підстави для застосування до відповідача санкцій відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які б свідчили, що сам ОСОБА_1 має або мав відношення до здійснення діяльності у сфері грального бізнесу, а також є власником гральних автоматів позивачем не надано, у матеріалах справи такі докази відсутні.

Разом з тим, акт перевірки та письмові пояснення свідків не містять відомостей щодо належності гральних автоматів відповідачу, як не містять і інформації та доказів організації та проведення азартних ігор саме ОСОБА_1 .

Наведене виключає правомірність застосування до відповідача штрафних (фінансових) санкцій, що обумовлює законність рішення суду першої інстанції.

Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі № 2а-0770/1090/11 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області залишено без задоволення, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року у справі № 2а-0770/1090/11 (№ 876/2786/16) залишено в силі.

Згідно із ч.ч. 4, 5, 7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

У подальшому позивач ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою (аналогічного змісту позовній заяві у цій справі) про відшкодування шкоди відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", в якій просив: винести постанову (ухвалу) та визначити розмір відшкодування матеріальної шкоди , який не може бути нижчим ніж 4459,90 грн. та моральної шкоди, розмір якої не може бути нижчим ніж 1000000 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року № 2а-0770/1090/11 було відмовлено у відкритті провадження за даною заявою ОСОБА_1 , оскільки діючим законодавством передбачено позовний порядок відшкодування такої шкоди в порядку цивільного судочинства, відтак, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, роз`яснено позивачеві право на звернення до суду з позовом щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2020 року у справі № 2а-0770/1090/11 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі № 2а-0770/1090/11 без змін.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Частина 1 ст. 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частина 6 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176).

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 2 цього ж Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:1) постановлення виправдувального вироку суду;1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Тобто вищезазначена стаття містить вичерпний перелік випадків, у яких у позивача виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, окрім іншого моральна шкода.

У відповідності до ч.5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.6 ст.4).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач вважає, що протягом 9 років щодо нього здійснювалось кримінальне переслідування за незаконний ігровий бізнес (особливо тяжкий злочин), внаслідок чого йому завдана заявлена матеріальна та моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд першої інстанції правильно встановив, що наведені обставини не можуть бути підставами для відшкодування заявленої шкоди, оскільки такі не ґрунтуються на законі.

Позивачем, відповідно до ст.ст. 13,77-81ЦПК України не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, які можуть бути підставою для відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Вищевказаними рішеннями судів, які набрали законної сили, і мають преюдиційне значення у даній справі, встановлено, що будь - яке майно у позивача ОСОБА_1 не вилучалося, оскільки вилучені ігрові автомати не належать ОСОБА_1 .

Кримінального провадження щодо ОСОБА_1 ніколи не існувало, оскільки 18.10.10р. відділенням ВЗБГЕ Ужгородського МВПМ ДПІ у м. Ужгороді відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 212 КК України за фактом виявлення залу гральних автоматів, через які проводилась організація грального бізнесу, у зв`язку з відсутністю складу злочину за п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України. Згідно з даною постановою гральні апарати не належать відповідачеві ОСОБА_1 , а тому в його діях відсутнє порушення вимог Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні».

В матеріалах справи відсутні рішення судів про незаконність обшуку, незаконність негласних слідчих дій (застосування агента) та вилучення майна у ОСОБА_1 та дані про наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_1 .

Наведені обставини повністю спростовують твердження позивача про його кримінальне переслідування за особливо тяжкий злочин.

Суд першої інстанції правильно вказав, що діючий КПК України не містить визначення категорії «кримінальне переслідування».

Пункт 14 частини 1 статті 3 діючого КПК України містить лише визначення притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Поняття кримінального переслідування сформульовано у Концепції реформування кримінальної юстиції України, затвердженій Указом Президента України від 8 квітня 2008 р., яка визначає кримінальне переслідування як виключну процесуальна функцію прокурора, яка полягає у висуненні від імені держави обвинувачення, направленні кримінальної справи до суду, підтриманні державного обвинувачення в суді, участі у перегляді судових рішень у кримінальних справах в апеляційній та касаційній інстанціях.

Такі процесуальні функції прокурор щодо ОСОБА_1 не здійснював, жодних підозр, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 не пред`являлось.

Суд правильно встановив, що фактично між позивачем ОСОБА_1 , який у період з 17.03.2004 року по 12.01.2017 року був зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності мав місце податковий спір, який вирішувався судами адміністративної юрисдикції.

Факт неправомірності дій працівників органів дізнання, досудового слідства на момент розгляду судом спору про відшкодування шкоди повинен бути встановлений відповідними засобами доказування, зокрема - відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди. Такий факт позивачем не доведений. Позивачем також суду не подано жодних доказів, які б підтверджували, що внаслідок вищевказаних дій він був незаконно притягнутий до відповідальності, у нього було вилучено майно або стягнуто грошові кошти, та настали для нього будь-які негативні наслідки.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують і не заслуговують на увагу .

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 31 березня 2023 року .

Головуючий:

Судді: