ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4593/23 Справа № 216/3546/17 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про перегляд судового наказу за виключними обставинами у справі№216/3546/17 за заявою Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за отримані послуги з центрального постачання холодної води за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року про перегляд судового наказу за виключними обставинами(суддя Бутенко М.В.),

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року КП «Кривбасводоканал» звернулося до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областііз заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» за отримані послуги централізованого постачання холодної води в сумі 10792 грн, 3% річних в сумі 378,44 грн, та інфляційні витрати в сумі 2340,85 грн.

02 січня 2018 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано КП «Кривбасводоканал» судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованості, яка утворилась за період з 01 квітня 2014 року по 13 квітня 2017 року за отримані послуги з центрального постачання холодної води в сумі 10792 грн, 3% річних в сумі 378,44 грн, та інфляційні витрати в сумі 2340,85 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про скасування судового наказу повернуто заявнику.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про перегляд судового наказу від 02 січня 2018 року за виключними обставинами, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не була власницею квартири АДРЕСА_1 , вона ніколи не мешкала у цієї квартирі та не укладала договорів з КП «Кривбасводоканал», а отже не користувалась послугами КП «Кривбасводоканал» та не була споживачем їх послуг. Звертає увагу, що з травня 2007 року вона виїхала з дітьми на проживання за адресою: АДРЕСА_2 (будинок її матері). З травня 2012 року по липень 2017 року вона з дітьми фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_3 . У липні 2017 року вона переїхала до АДРЕСА_4 , а у зв`язку з початком військових дій була вимушена евакуюватися до Швейцарської конфедерації. Тому ОСОБА_1 не мешкає за адресою: АДРЕСА_5 з травня 2007 року по теперішній час, і не отримує послуги КП «Кривбасводоканал». Вважала, що має підстави для перегляду судового наказу у справі № 216/3546/17 від 02 січня 2018 року за виключеними обставинами, оскільки на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї, тобто перегляд справи за виключними обставинами є перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про перегляд судового наказу за виключними обставинами у справі № 216/3546/17, відмовлено.

Судовий наказ Центрально-міського райсуду міста Кривого Рогу від 02 січня 2018 року у справі № 216/3546/17, виданим за заявою Комунального підприємства «Кривбасводоканал», яким було стягнуто солідарно з боржників: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» заборгованість, яка утворилась у період з 01 квітня 2014 року по 13 квітня 2017 року, за отримані послуги з централізованого постачання холодної води в сумі 10792,20 грн, 3 % річних в сумі 378,44 грн, та втрати від інфляції в сумі 2340,85 грн, судового збору у розмірі 800,00 грн на користь заявника залишено в силі.

З вказаною ухвалою та судовим наказом не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , та оскаржила їх в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу від 01 березня 2023 року та судовий наказ, виданий Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 січня 2018 року в частині встановлення заборгованості ОСОБА_1 за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 квітня 2014 року по 13 квітня 2017 року на суму 10792,20 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 01 березня 2023 року та видаючи судовий наказ 02 січня 2018 року, не прийняв до уваги, що ОСОБА_1 не є власницею квартири АДРЕСА_1 , а також те, що з 14 липня 2009 року вона розірвала шлюб з ОСОБА_3 і ще з 2007 року виїхала з дітьми на проживання за іншою адресою. Зазначає, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської у справі 216/7407/19 від 02 грудня 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 не проживала за адресою: АДРЕСА_5 , у період з 01 липня 2015 року по 01 червня 2019 року. Крім того, посилається на порушення судом першої інстанції норм Конституції України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про захист персональних даних».

Від заявника у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Представник заявниці ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник КП «Кривбасводоканал» Палюга В.В. у судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до судового наказу від 02 січня 2018 року, виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу у справі №216/3546/17 солідарно стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованості, яка утворилась за період з 01 квітня 2014 року по 13 квітня 2017 року за отримані послуги з центрального постачання холодної води в сумі 10792 грн, 3% річних в сумі 378,44 грн, та інфляційні витрати в сумі 2340,85 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, повернуто без розгляду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року у справі про скасування судового наказу.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про перегляд судового наказу від 02 січня 2018 року за виключними обставинами.

Відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що боржником обрано спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, який не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством, вимоги ОСОБА_1 вважав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а судовий наказ у справі №216/3546/17 правомірним та таким, що не підлягає скасуванню

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, проте не в повній мірі відповідають вимогам закону.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 1 та 3 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

З підстав пункту 1 частини 3 статті 423 ЦПК України виключні обставини це обставини, які на момент постановлення рішення в справі не підконтрольні ні суду, ні учасникам справи і які (за звичайного перебігу судового процесу) не можуть обґрунтовано запобігти застосуванню норми закону (іншого правового акта чи їх окремого положення), яка в подальшому визнана Конституційним Судом України неконституційною (конституційною).

При перегляді рішення у зв`язку з виключними обставинами за пунктом 1 частини 3 статті 423 ЦПК України, необхідно враховувати, що законодавець мав на меті забезпечити поновлення порушеного права особи внаслідок застосування у її справі положень закону, які не відповідали Конституції України. Це означає, що йдеться про надання заявнику права на застосування інституту реституції після ухвалення рішення Конституційним Судом. Зокрема, за конституційною скаргою особи, яка вважає, що, приймаючи остаточне судове рішення у справі, суд застосував закон, який суперечить Конституції України. Отже, відкриття провадження про перегляд судового рішення за виключними обставинами можливе лише після ухвалення рішення Конституційним Судом щодо неконституційності закону. Тобто, в розумінні пункту 1 частини 3 статті 423 ЦПК України виключну обставину слід розуміти як обставину, яка не підконтрольна ні суду, ні учасникам справи на момент постановлення рішення у справі і яка, за звичайного перебігу судового процесу, не може обґрунтовано запобігти застосуванню норми закону (іншого правового акта чи окремого положення), яка в подальшому визнана Конституційним Судом неконституційною (конституційною).

З підстав пункту 2 частини 3 статті 423 ЦПК України виключними є обставини, які включають зміну умов, які відбуваються як у середині України, так і за її межами, і суттєво впливають на судові рішення національних судів, які набули законної сили тому, що тлумачення положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод є компетенцією Європейського суду з прав людини, який з урахуванням принципу верховенства права у своїх рішеннях постійно розвиває, доповнює, уточнює практику її застосування.

Другою підставою для перегляду судового рішення за виключними підставами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення цієї справи судом. Особливістю цієї категорії справ є те, що заяви в цих справах подаються до Верховного Суду і розглядаються у складі Великої Палати. У статті 55 Конституції України зазначено, що «кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна». Для цивільного процесу основним механізмом вирішення міжнародних спорів та тлумачення положень міжнародного права у сфері захисту прав людини є ЄСПЛ. Юрисдикція ЄСПЛ поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод та протоколів до неї, подані йому на розгляд відповідно до статей 33, 34, 46 і 47 (стаття 32 Конвенції). Порядок виконання і застосування практики ЄСПЛ урегульований Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Таким чином, судові рішення підлягають перегляду за виключними обставинами у зв`язку з установленням міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань лише при вирішенні тієї справи судом, у якій ці рішення були ухвалені, і не важливо, чи зазначено у такому рішенні про необхідність перегляду справи національними судами як додаткового заходу індивідуального характеру чи ні. Отже, з підстав пункту 2 частини 3 статті 423 ЦПК України виключними є обставини, які включають зміну умов, які відбуваються як у середині України, так і за її межами, і істотно впливають на судові рішення національних судів, які набрали законної сили, насамперед тому, що тлумачення положень Конвенції є компетенцією ЄСПЛ, який у своїх рішеннях з урахуванням принципу верховенства права постійно розвиває, доповнює, уточнює практику її застосування.

Прийняття судом до розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав пункту 3 частини 3 статті 423 ЦПК України означає, що попередньо судовий захист узагалі був не доступним заявнику.

Щодо цієї підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами, то вчинення злочину суддею, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення, може вважатися виключною обставиною, якщо вина судді встановлена вироком суду, що набрав законної сили. При цьому перегляд судового рішення на підставі відповідної виключної обставини має відбутися вже після того, як така обставина була встановлена вироком суду, що набрав законної сили, тобто після того, як суддю було притягнуто до кримінальної відповідальності за статтею 375 КК України.

Згідно із частиною 5 статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового наказу за виключними обставинами заявник посилався на те, що судом першої інстанції під час винесення судового наказу не було прийнято до уваги те, що ОСОБА_1 не була власницею квартири АДРЕСА_1 та не мешкала в ній в період з 01 квітня 2014 року по 13 липня 2017 року. При цьому заява про перегляд судового наказу за виключними обставинами не містить чіткого посилання на конкретний пункт частини 2 статті 423 ЦПК України, який підлягав би застосуванню у цій справі з метою її перегляду.

У даному випадку заявник вказує на те, що судовий наказ по суті спору у справі прийняті в порушення вимог законодавства через неврахування судом зазначених обставин.

Статтею 426 ЦПК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини 2 статті 426 ЦПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення; посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин.

Однак вказані обставини, незалежно від їх обґрунтованості, у аспекті вищенаведених положень статті 423 ЦПК України, яка регламентує перегляд рішень судів за нововиявленими або виключними обставинами, не можуть свідчити про наявність підстав для цього, адже не входять до переліку, наведеного у вказаній нормі процесуального права, що є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

В цілому доводи заявника, викладені як в її заяві про перегляд судового наказу за виключними обставинами, так і в апеляційній скарзі відображають її незгоду з правильністю висновків суду першої інстанції по суті спору та не свідчать про існування законодавчо визначених підстав для скасування судового рішення у порядку перегляду за виключними обставинами.

Такі доводи мали оцінюватися (що й мало місце у даному випадку) при перегляді рішення суду першої інстанції у цій справі по суті спору у порядку апеляційного та касаційного оскарження.

Переоцінка доказів, до яких вдається ОСОБА_1 , не є підставою для перегляду судового наказу за виключними обставинами.

Отже, з огляду на викладене, виключні обставини є вищим стандартом, ніж просто розумна причина, і означають події, які були абсолютно непередбачуваними і не передбачуваними в розумній мірі, так що було дуже малоймовірно, якщо виявити старанність і увагу, що ситуації можна було уникнути. Під виключними обставинами слід розуміти сукупність неконтрольованих умов, які, з незалежних від учасників справи та суду причин, вплинули на судове рішення у справі так, що ні в кого на момент ухвалення судового рішення не виникало сумнівів щодо його справедливості, законності та обґрунтованості. Право на перегляд судового рішення за виключними обставинами з`являється лише після набрання законної сили іншим рішенням Конституційного Суду України чи ЄСПЛ (іншою міжнародною судовою установою) або вироком суду, яким установлено: 1) норму закону (іншого правового акта чи їх окремого положення), що не відповідає (відповідає) Конституції України, або 2) порушення положень Конвенції (інших міжнародних актів) в процесі розгляду справи чи 3) вину судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалене судове рішення.

Аналізуючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за виключними обставинами, апеляційний суд доходить висновку, що заявницею не наведено таких у розумінні статті 423 ЦПК України.

За таких обставин, враховуючи те, що судовий наказ, виданий Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 січня 2018 року, не може переглядатись за виключними обставинами, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для перегляду судового вказаного судового наказу за виключними обставинами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за виключними обставинами, однак виходив із помилкових мотивів та неправильного застосування норм матеріального права, а саме в зв`язку з обранням неналежного способу захисту та необґрунтованістю заявлених вимог.

Частиною 10 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду не підлягає скасуванню.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду в задоволенні заяви відмовлено, перерозподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року про перегляд судового наказу за виключними обставинами змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року про перегляд судового наказу за виключними обставинами залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста